14 ANDRÉ E, SV. BYGGNADSMATERIALEKS VÄRMELEDNINGSFÖRMÅGA. 



togos skifvorna icke parallelt med desse, utan sedan stenen 

 afbrutits vid midten ah 



c 



utarbetades ur 



h 



den ena halfvan en diagonalt liggande och med stenen lika 

 bred platta be med tjocklecken Z, livaraf sedan den runda 

 försöksskifvau tillverkades (i fig. är stenen ritad så, att ah 

 är dess minsta dimension). Dervid blottades merendels 

 mindre liåligheter i teglets inre, hvilka för att bereda stöd 

 åt stanniolen, utfyldes genom igjutning af gips, hvarefter 

 skifvan, på sätt som förut blifvit närandt, bekläddes med 

 stanniol samt lemnades att torka under några veckor. — Till 

 en början anstäldes försöken på det sätt, att iscylindern 

 stillastående fick hvila på skifvan och ofvanpå belastades 

 med en blyvigt för att göra vätskelagret tunnare och sam- 

 tidigt tvinga vattnet mellan skifvan och isen till en lifligare 

 strömning. Denna metod måste dock snart öfvergifvas, ty 

 det visade sig att öfver de små håligheter, hvilka, om än 

 till ett ringa antal, likväl alltid förefunnos i teglets yta un- 

 der stanniolen, isen smälte långsammare än eljest, i följe 

 hvaraf på densamma bildade sig talrika små spetsiga för- 

 höjningar, hvilka icke blott minskade värmegenomgången, 

 derigenom att de hindrade en god beröring mellan isen och 

 skifvan, utan äfven, i mån som smältningen fortgick, blefvo 

 större och slutligen tryckte sönder stanniolen, som täckte 

 håligheterna^). Vatten inträngde då genast och skifvan blef 

 för en länsrre tid obrukbar. Derigenom att iscvlindern me- 

 delst vefven sattes i rotation omkring sin axel, undveks visser- 

 ligen denna svårighet ganska lätt, men tvenne andra trädde 

 i dess ställe. Den ena var att genom gnidningen stanniolen 

 nu i stället slets sönder vid alla förhöjningar på skifvan, 

 hvilka förhöjningar lika litet som håligheterna kunde full- 

 ständigt undvikas; ty teglet kan icke poleras, och i följe 

 deraf framsticka städse från dess yta öfverallt de skarpa hör- 

 nen af de sandkorn, hvilka alltid förekomma i detta material. 

 Det blef då nödvändigt att belägga skifvan med ytterligare 



') Detta låter förmoda, att ledningsförmågan hos metallei' i väsentlig 

 grad beror af den behandling de förut undergått, så att resultat, 

 hvilka erhållas t. ex. vid försök med metaller i trådform. ej äro fullt 

 comparabla med dera, som erhållas annars, exempelvis när metallen 

 är gjuten. 



