4 S. ARRHENIUS, OM DEN GALV. POLARISATIONENS FÖRSVINNANDE. 



skrufven s löper. Denna skruf (s) drifver vid sin vvidning fram 

 en ränna C, fyld med qvick:silfver, så att C alltid står parallelt 

 med /( och i. I A äro vidare ingräfda två rännor D och E, 

 hvilka äro cirkelbägar med samma medelpunkt, som ebonitskif- 

 van. Dessa rännor kunna med ett par parallelipipediska prop- 

 par / och g afstängas hvar som helst, hvarefter partierna (i figu- 

 ren) till höger om propparne fyllas med qvicksilfver. Alla hit- 

 tills omnämda delar (utom skrufvarne) äro förfärdigade af ebonit, 

 och alla partier (utom sjelfva planet B) ha sina öfre ytor i 

 samma plan som A. Genom ebonitskifvans medelpunkt är stuc- 

 ken en axel af koppar O vinkelrätt mot skifvan. Axeln är cy- 

 lindrisk och består af en nedre tjockare del och en öfre tunnare. » 

 På det horizontela gränsplanet mellan dessa delar h vilar ebonit- 

 plattan T, som på sin undersida i punkterna p, q och r är för- 

 sedd med spetsar af koppar, hvilka precis räcka ned till planet 

 A. Spetsarne q och r äro förbundna med en kopparbygel och 

 spetsen p på samma sätt med ett lager af messing, som glider 

 kring axeln O och på det ofvannämda gränsplanet. I rännorna 

 D, E och C äro underifrån instuckna koppartrådarne I, m och 

 rt, koppartråden k står i förening med axeln O. Kring O ligger 

 vidare ett litet drefhjul af ebonit, som med ett snöre är förenadt 

 med vef hjulet J, hvilket drifves för hand med vefstaken x. I 

 hjulet J:s kant är fastsatt en pigg y, som en gång för hvarje 

 omvridning af J slår emot fjedern z. Denna senare inrättning 

 är afsedd att slå i takt med en metronoms knäppar, hvarigenom 

 man kan noggrannt bestämma plattan T:s vinkelhastighet. Sät- 

 tes nu plattan T i rörelse, så komma trådarne I och m att vara 

 förbundna, medan q och r glida öfver de qvicksilfverfylda de- 

 larne af D och E och på samma sätt rännan C med axeln O, 

 medan spetsen p rör sig öfver rännan C:s qvicksilfver. 



2) Galvanometern, också förfärdigad af Herr Söeensen i 

 Stockholm, var ytterst känslig. Den innehöll två rullar, som 

 alltid användes satta vid sidan af hvarandra. Afläsningen skedde 

 på vanligt sätt med spegel och skala, indelad i millimeter och 

 placerad på en tub på afståndet 1,670 mm. från spegeln. Alltid 

 aflästes det första utslaget, som för konstant dämpning är pro- 

 portionelt mot det definitiva utslaget, på hvilket nålen stannar. 

 Nu var visserligen ej alltid dämpningen konstant, men utslagens 

 förändring genom denna ringa variation hos dämpningen var 

 alltid så liten, att den för försöken kunde negligeras. Korrek- 

 tionerna, som egentligen borde göras, för att få de aflösta skal- 



