BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAI). HANDL. BAND 7. X:0 10. 9 



b) den punkt, på hvilken rännan C måste befinna sig, för 

 att galvanometerled ningen (grenen 4) skulle slutas i samma ögon- 

 blick, som grenen 1 öppnas (nollpunkten). Denna punkt afläses 

 på mikrometerskrufvens s hufvud och en under C på ebonitplat- 

 tan graverad skala. Grenen 3 utlöses. Är då grenen 4 'någon 

 aldrig så kort tid sluten på samma gång som grenen 1, fås ett 

 utslag på galvanometern. Nollpunkten kan sålunda bestämmas 

 med huru stor noggrannhet som helst 



c) Genom att sluta grenarne 3 och 4 kunde man före hvarje 

 försök öfvertyga sig om, att de båda voltameterplattorna voro 

 lika och ej gåfvo någon ström, annat än efter förutgången po- 

 larisation. 



För korthetens skull har jag i det följande användt beteck- 

 ningen polariserande ström för den ström, som, orsakad af sta- 

 peln B^ eger rum i grenarne (1, 2 och) 3, och hvilkens ända- 

 mål är att polarisera voltametern Y:s plattor, och beteckningen 

 depolariserande ström för den ström., som, åstadkommen af po- 

 larisationen på Y:s plattor, förlöper i grenarne 2, 3 (och 4) samt 

 afläses af galvanometern G. Den polariserande strömmen för- 

 siggår, så länge spetsarne q och r (fig. 1) glida öfver D:s och 

 E:s qvicksilfver. Den öfriga tiden utgjuter sig den depolarise- 

 rande strömmen genom grenen 2 och genom grenen 4, när denna 

 är sluten. Denna tid har, utom i några få fall, visat sig till- 

 räcklig att alldeles uttömma polarisationen, så att, om skifvan T 

 sättes i rotation med den hastighet, som af mig användts, plat- 

 torna äro i sitt ursprungliga skick för hvarje gång, spetsarne q 

 och r doppa i rännornas D och E qvicksilfver. Fälles gyro- 

 tropen y derför ned, så att grenen 3 är sluten, och sättes T i 

 rotation, så får man ett visst utslag, när rännan C befinner sig 

 i nollpunkten *), hvilket utslag på grund af polarisationens af- 

 tagande med tiden (dels spontant och dels genom urladdning i 

 grenen 2) allt mer och mer minskas, när C framskjutes. Det är 

 detta aftagande jag i det följande skall söka närmare utreda. 



Innan jag likväl meddelar dessa undersökningar, skall jag 

 först framlägga några öfver rheotomens arbetssätt, emedan det 

 endast sä blir möjligt att uppskatta de förras betydelse. I de 



') I sjelfva verket har aldrig den egentliga nollpunkten begagnats så- 

 som utgångspunkt, emedan den något varierar, hvarigenom en del af 

 den polariserande strömmen kan gå genom galvanometerledningen 

 och sålunda betydligt perturbera utslagen, hvarför mikrometerskrufven 

 alltid framvridits ett litet stycke (vanl. 0,3 hvarf) och från denna 

 punkt såsom nollpunkt ha skaldelarne räknats. 



