BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 9. N:0 1. 33 



efter oo Poo, som vi nöjero skal beskrive ved den nscste slag. — 

 Mellem de enkelte, krystallografisk omtrent parallelt ordnede 

 rhodonit-staanger ligger der naesten överalt et stsngligt (eller 

 pladeformigt) mineral, som, i modsjetning til rhodoniten, viser 

 meget levende interferensfarver. Det nye mineral ligger oftest 

 med sin la^ngdeaxe mellem de länge rhodoniter, men under- 

 tiden sidder det ogsaa paavoxet disse; man kan lieraf slutte, 

 at först har rhodoniten krystalliseret ud og dernsest det andet 

 mineral. Dette sidste har spaltbarhed längs la^ngderetningen 

 og slukker överalt ud längs samme o: mineralet maa vjere 

 rhombisk. Man kunde forelöbig tsenke paa en rhombisk py- 

 roxen, men for det förste holder slaggen kun spor af MgO, 

 og videre vil moderluden, naar rhodoniten har krystalliseret 

 ud, vaere bleven saa basisk, at noget nyt pyroxenmineral ikke 

 liar kunnet danne sig. 



Efter al sandsynlighed maa mineralet vjere fayalit, med 

 hvilket det ogsaa stemmer i udseende, interferensfarver m. m. 

 Vi skal ved en simpel beregning 

 försöge at anskueliggjöre forhol- 

 det: rhodonit, som efter et skjön 

 udgjör ca. -/g af hele mässen, har 

 först krystalliseret ud og derved 

 optaget i sig MnO og FeO — 

 hvordan forholdet mellem disse to 

 har vffiret, kan vjereos omtrent lige- 

 gyldig, da Mn og Fe har omtrent 

 samme atoravsegt — samt AU O3, 

 den sidste rimeligvis som ALOj 



Fig. 16. 



(8102)3 



eller Al2Si309. 



Den 



re- 



Snit _L c. Snit =t c. 



Stpenglig rhodonit. 



(Fra Westanfors 1878). (^o). 



sterende trediepart vil, naar rho- 

 doniten er fserdig, have faaet et surstofforhold ca l:l,i5;ba- 

 serne vil vgere FeO med MnO samt spor af CaO. Som vi 

 senere skal se, er det mineral, som under disse omsta^ndig- 

 heder krystalliserer ud, altid fayalit. — Hvad der ikke har 

 krystalliseret ud som fayalit, er bleven til glas. 



Den förste af mig undersögte og bestemte rhodonit-slag 

 var ogsaa en bessemer-slag fra Westanfors (aar 1878). 



Slaggen er rödbrun af farve, lidt gjennemsigtig og er i 

 en typisk grad udviklet med sta^nglig struktur. Stsengerne, 

 som staar lodret paa afkjölingsfladen, har oftest en la^ngde af 

 5 — 10 cm. og en bredde af i höjden 0,i cm. — I snit lodret 



3 



