66 VOGT, STUDIER ÖVER SLAGGER. 



o-et som spor af CaO, medens det derimod synes, at MnO-olivinen 

 hist og her indeholder et par procent CaO. Da det dog ikke 

 kan ansees for absolut givet, at analysematerialet i de sidst- 

 naevnte fald liar vseret rent, kan af de liidtil refererede analyse- 

 serier ikke med fuld sikkerhed sluttes, at CaO i olivinrsekken 

 skal vsere isomorf (eller homöomorf) med MgO, MnO og FeO. 

 — Den eneste fra naturen kjendte omstaendighed, som skulde 

 antyde dette, bestaar efter denne udvikling i, at der findes et 

 CaO-rigt mineral, nemlig monticellit^), med vinkler nogenlunde 

 svarende til dem, som karakteriserer MgO-, j\InO- og FeO- 

 olivinerne; heller ikke heraf kan dog uden videre dragés den 

 slutnino-, at CaO i sin almindeli^hed er homöomorf med MgO 

 o. s. v. i olivinrsekken, og at den i vilkaarligt forhold kan er- 

 statte de andre baser, idet det nemlig har vist sig, at mon- 

 tieellit altid er sammensat af 1 del (CaO)^ Si02 til en del (KO)^ 

 SiOj, hvor RO = MgO med lidt FeO. Laengere kommer man 

 ikke med det material, som hidtil staar til vor disposition. — 

 Heldigvis kan her meddeles resultat af nogle undersögelser, som 

 til en vis grad kan opklare det her omhandlede forhold. 



I Stockholms Bergskolas samlinger findes et stykke saa- 

 kaldet »slao-dalk» o: en ikke o-anske o-iennemsmeltet masse, af- 

 sat paa en form eller lignende, fra Gässjö masovn, aar 1859. 

 I druserum sidder et sted nogle ganske gode krystaller, som 

 läder sig maale med et par minutters nöjagtighed. Krystal- 

 lerne, som er klare, svagt brunfarvede, er udviklede efter oli- 

 vinens typus, med fladerne cc P, 2P oo og oo P co ; de er läng 

 söjleformige efter 2P co , paa toppen begrsensede af co P ; co P oo 

 er kun ganske smal. 



Den bedste krystal, no. 1, gav: 



') Kun kjendt fra Monte Somma, Vesuv og Fassathal, begge steder dan- 

 net som sekundtert mineral i metamorfoseret kalksten. 



