12(l VOGT, STUDIER ÖVER SLAGGER. 



Det i slag fra Linthorpe, 1866, (analyse no. 94) optraedcude 

 tetragonalo mineral, som er udviklet i tynde tavler =H OP, liar 

 nöjagtig de samme svagt blaagule interterensfarver som gelile- 

 niten fra Monzoni; endvidere synes det foruden spaltbarhed 

 4= OP ogsaa at have spaltbarhed 4= ooPoo. Da slaggen des- 

 uden er starkt basisk (surstofforhold 1 : ca. 0.8 2, naar spinel 

 er fraregnct), og da AloO^-gehalteu er nsaedvanlig stor, kan 

 det med nysten fuld sikkerhed sluttes, at der ber ikke fore- 

 ligger melilith, men derimod gelilenit. — Efter skjön udgjör 

 dette mineral kun 25 — 30 % af den hele masse; resten er for- 

 nemmelig glas med sulfid og spinel. Et snart i glas frit- 

 liggende, snart paa gehlenit paavoxet mineral, som bar levende 

 interferensfarver, og som synes at vsere rbombisk, er antagelig 

 identisk med olivin, da det synes va^re begraenset af co P oo , 

 2Poo, 00 P; det optraeder altid i saa smaa individer, at sikker 

 bestemmelse ikke kan finde sted. 



I vore övrige, staerkt Al203-rige, CaO-förende slagger, 

 nemlig no. 89 og 90, med resp. 29.3 1 og 24.12 % AI2O3, kan 

 man ikke vente at finde gehlenit, idet surstofforholdet (resp. 

 1 : 1.05 og 1 :0.98) angiver, at der ber skal danne sig et rent 

 sincrulosilikat-mineral, altsaa melilith. Gehlenit forudstetter til 

 sin dannelse for det förste en sa^rdeles betydelig AUOj-gebalt 

 og dernasst, at der er lidet SiO, tilstede (som ved surstoffor- 

 hold ca. 1 : 0..50 til ca. l:0.8o). 



Nyt, CaO- og SiO^-rigt, tetragonalt mineral (rimeligvis led i 



melilith- skapolitli-gwx^Y^^xx). 



I en del slagger af surhedsgrad ca. 1 : 1.40, med lidet AL^Og 

 og meget CaO i forhold til MgO (se analyse no. 96 — 98) 

 optrseder et tetragonalt, optisk positivt mineral, som ikke er 

 identisk med melilith, skapolitb eller noget andet fra naturen 

 tidligere kjendt mineral; det synes at indgaa som nyt led i 

 den store melilith-skapolith-gvvLTppe. — Omtrent paa nöjagtig 

 samme maade visor det siir i de tre slaofoer no. 96—98 (fra 

 resp. Ho fors, Löfsjöen og Mobiebo, med surstofforhold 1 : 1.4 8, 

 1.46 og 1.42, alle med naesten nöjagtig lige meget CaO i for- 

 hold til McrO o. s. v.). 



Slag fra Hofors, 1867, er gjennemskiunelig, lysegraa med 

 svag gulgrön nuance, synes makroskopisk at bestaa af en hel 



