BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDI,. BAND 9. N:0 1. 1 H9 



livor AL,0.,-oehalten er rincre '). Ved f. ex. de svenske masovne, 

 hvor i alm. anvendes temmelig Al^Oj-fattige malme, har slag- 

 gerne krystallinsk kjjerne med et »overfladeglas»-), der efter 

 sammensietniugCB og afkjölingens hurtighed har en tykkelse 

 oftest mellem ca. 0.5 og ca. 1.5 — 2 cm. De egentlige glas- 

 slagger derimod bestaar af torame- til fod-tykt glas, der i alm. 

 förer temmelig ubetydelige krystaludsondringer. 



Selv har ieo- ikke hävt anledninof til at besöo;e en eneste 

 masovn, hvor Al^Og-rige glasagtige slagger falder; derimod 

 har jeg lejlighedsvis studeret forholde, vedrörende ganske ana- 

 loge smeltemasser, ved en anden slags hytteproces, nemlig 

 ved tilgodegjörelsen af den bekjendte Mansfelder-Eislebener 

 kobberskifer. Denne nedsmeltes i store, masovnlignende skakt- 

 ovne: driftsmethoden er, hvad slaff-dannelsen i o£[ for sio- be- 

 traeffer, aldeles identisk med den, der finder sted ved mas- 

 ovne; vi maa derfor kunne taoe de forholde, der angaar slao- 

 oerne ^) fra Mausfelder-distriktet, som norm for de AUOj-rige 

 ikke stffirkt basiske smeltemasser i sin almindelio-hed. — Slao-- 

 gerne fra de forskjellige Mansfelder-hytter (Kochhiitte, Krug- 

 hiitte, Kupferkammerhlitte o. s. v.) karakteriseres i det hele 

 og store ved at före ca. 50 % SiO.^ (o: ved surstofforhold ca. 

 1 : 1.50—1 : 1.6o), ca. 16 % AUO.j, ca. 20 % CaO, ca. 4 % MgO, 

 ca. 8 % FeO og lidt ZnO, Cil^O o. s. v. (se analyse no. 141 — 143). 

 Ved hver enkelt hytte (o: fra hvert enkelt grube-revier) vari- 

 erer altid sammensaetningen lidt fra den opförte normal, men 

 de indbyrdes difFerencer er i regelen temmelig ubetydelige*). 

 — I feldre tider blev raaslaggen behandlat, som vanligt er 

 ved hyttevgerk o: man tappede den ud og lod den afkjöle sig 

 i luften under ordiuaere forholde; hertil medgik i regelen et 



') Haar de SiO^-rige emaljslagger fraregnes. 



^) O: glashinde mod alle afkjölingsflader; ved olivinslaggerne er glasset 

 gjerne fuldt af fine olivinruikrolither, ved augitslaggerne derimod er 

 det omtrent aldeles rent, uden nogensomhelst krystaludsondring. Jo 

 MgO-rigere eller mere basisk slaggen er, des tyndere er, under ellers 

 lige forholde, overfladeglasset. 



') AUOj-fattige masovnsslagger af samme surhedsgrad som den fra Mans- 

 feld, f. ex. de fra Bångbro, Sandviken, Hofors o. s. v. har gjennem- 

 gaaende krystallinsk kjserue, endskjönt de er ligesaa CaO-rige og MgO- 

 fattige som Mansfelder-slaggen. FeO virker, i alle fald i nogenlunde 

 basiske smeltemasser, i kanske vel saa staerk grad som MgO til at 

 fremme krystallisationen; de naevnte slagger skulde altsaa, hvis 

 de ikke havde vseret saa Al203-rige, have vreret mere krystallinske 

 end no. Ul— 14.3. 



*) Naar den egentlige kobberskifer smeltes; den saakaldte »Sanderz» 

 (ved Sangerhäusener-Hiitte) gjör slaggen relativt SiO^-rig og AljOj- 

 fattig. 



