BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAI). HANDL. BAND 9. NIO. 2. 5 



förra stiftelsen, att expeditionen i den mån sådant vore gör- 

 ligt skulle söka insamla bidrag för utrönandet af möjligheten 

 af en gradmätning långs Spetsbergens vestkust samt eftersöka 

 post-miocena försteningar. För Stockholms högskolas räkning 

 skulle deremot expeditionen verkställa zoologiska insamlingar. 

 Den på så sätt erhållna summan steg inalles, statsanslaget inbe- 

 räknadt, till 9,300 kronor, och expeditionen ansåg sig sålunda 

 kunna förhyra i Tromsö hemmahörande jakten Bjona, hvilket 

 för en resa på fyra månader betingade G,500 kronor. Till 

 expeditionens utrustning, proviantering, deltagarnes resa från 

 Stockholm till Tromsö och åter samt frakt i Norge af expedi- 

 tionens ej obetydliga bagage, återstod sålunda 2,800 kronor, 

 en summa, som ej visade sig fullt tillräcklig, ehuru den upp- 

 komna bristen sedermera betäcktes genom återförsäljning af 

 -den ej förbrukade delen af expeditionens utrustning, ishafs- 

 fångst m. m. En ej obetydlig utgiftspost, nemligen frakten 

 af bagaget från Stockholm till Storlien och tvärt om, blef 

 genom generaldirektör Troilii förekommande välvilja inbe- 

 sparad, i det att denne godhetsfullt tillät, att sagde bagage 

 finge på statens jernvägar fraktlritt befordras. 



I den skrifvelse, genom hvilken Vetenskaps Akademiens 

 kommitterade anförtrodde uppdraget åt den i fråga varande 

 expeditionen åt förut nämnde geologer, heter det att »ut- 

 redandet af de frågor, hvilka omförmälas i Kongl. Akade- 

 miens underdåniga hemställan om beviljande af detta anslag 

 (statsanslaget) i första rummet bör åsyftas.» Till grund för 

 Akademiens hemställan låg dels en af professor Torell för- 

 fattad promemoria, dels ett af Akademien öfver densamma 

 iuhemtadt yttrande, afgifvet af hennes tvenne ledamöter, pro- 

 fessor Nordenskiöld och grufgeologen, dr A. E. Törnebohm. 

 Ur den förstnämnda tillåter jag mig att anföra följande: »Ur- 

 formationen, hvilken såsom bekant bildar allra största delen 

 af vårt lands fasta berggrund, uppträder äfven på Spetsbergen, 

 och (vid Wijdebay samt emellan denna och Isfjorden) under 

 den sannolikt siluriska s. k. Heklahookformationen förekomma 

 mäktiga aflagringar af kristalliniska skiifrar, såvidt hittills är 

 kändt utan försteningar. En motsvarighet till de senare har 

 man måhända inom den centrala delen af skandinaviska halfön, 

 hvarest liknande bildningar af ännu outredd ålder hafva vid- 

 sträckt utbredning. En länge förgäfves eftersträfvad rigtig 

 uppfattning af dessas geologiska plats skulle måhända väsent- 



