6 NATHORST, UEN GEOLOG. EXPEDITIONEN TILL SPETSBERGEN 18 82. 



lig;en underlättas genom ett närmare studium af ofvan åsyf- 

 tade bergarter i höga norden och deras förhållande till forma- 

 tioner, hvilkas ålder redan är afgjord. 



Under fortgången af de geologiska undersökningarne i 

 vårt land yppa sig esomoftast stora svårigheter att tolka före- 

 teelser inom de här allestädes utbredda aflagringarne från is- 

 tiden. Endast genom noggranna och omfattande forskningar 

 vid nutida jöklar blir detta möjligt, och bättre tillfälle härtill 

 torde knappast finnas än på Spetsbergen.» 



I sitt yttrande till Akademien öfver professor Torells 

 förslaor betona herrar Nordenskiöld och Törnebohm vigten 

 deraf, att ett tillfälle sådant som det nu förevarande icke 

 måtte försummas att på Spetsbergen söka bidrag till de skandi- 

 naviska fjellskiffrarnes geognosi, hvilket borde blifva hufvud- 

 föremålet för geologernas uppmärksamhet; att, så länge man 

 endast kände de nämnda skifterbildningarnes södra gräns, 

 deras geognosi (på grund af frånvaron af yngre formationer) 

 dock svårligen kunde blifva nöjaktigt utredd, innan äfven den 

 norra gränsen blefve uppsökt och undersökt, hvartill icke 

 funnes någon möjlighet annat än på Spetsbergen. 



Vid försök att utreda Heklahooksystemets ålder hade man 

 å ena sidan att utforska dess förhållande till sådana yngre 

 system, hvilkas ålder förut var känd, å den andra att inom 

 detsamma eftersöka försteningar. Af fiere skäl måste jag 

 anse det förra såsom allra vigtigast och stälde derför resan 

 derefter. Ty vid de föregående expeditionerna har man enligt 

 Nordenskiöld i dessa bildningar »icke lyckats påträffa några 

 försteningar, oaktadt ifrigt letande i lagerserier af tusentals 

 fots mägtighet och oaktadt Heklahook-skiffern genom sin finhet 

 och brist på kis tyckes hafva varit synnerligen väl egnad att 

 bevara de organismer, som i den inbäddats.» Om nu större 

 delen af arbetstiden utan framgång off"rats åt ett fortsatt 

 letande efter försteningar, hade expeditionens geologiska 

 resultat ej kunnat blifva synnerligen omfattande, och om man 

 åter lyckats finna sådana försteningar, som i de skandinaviska 

 högfjellsbildningarne pläga förekomma, nemligen obestämbara 

 enkrinitleder och dylikt, hade man beträff"ande systemets ålder 

 ej vetat synnerligen mer än förut, så länge den geologiska 

 åldern af närmast följande bildningar icke vore afgjord. Detta 

 var särskildt fallet med Liefdebaysystemet, i hvilket visser- 

 ligen af Nordenskiöld och Malmgren 1868 samt af Wilander 



