12 NATHORST, DEN GEOLOG. EXPEDITIONEN TILL SPETSBERGEN 1 882. 



observationer i brist på kronometer ej kunde göras, började 

 vi misstänka, att vi kommit något nr kursen. Då det nu 

 lämpade sig bättre för segling norrut lemnades Beeren Ei- 

 laud tills vidare åt sitt öde, och vi styrde rak kurs mot Syd- 

 kap. Emellertid blef vinden snart nordlig, hvarför vi åter- 

 icren toffo kurs mot öster, kommo så in i is, som blef allt 

 tätare och tätare, tills kaptenen förklarade sig ej längre våga 

 fortsätta åt detta håll, af fruktan att blifva innesluten, så 

 mycket mera som från masttoppen ingen öppning var märk- 

 bar. Yi vände således åter mot vester, tills vi nådde iskanten, 

 hvilken vi följde mot nordvest. De Geer uttog denna dag 

 hjernan ur ett sälkranium, ett mycket tidsödande arbete. Den 

 8:de Juni följdes drifiskanten eller seglade vi genom is, det 

 var åter soligt väder med säl på isen. Vi gjorde jagt och finge 

 10 stycken. En snösparf kom ombord på fartyget, men lem- 

 nade det snart och slog ned på ett drifisfält. Drifisen bör om 

 våren och törhända äfven om hösten i hög grad underlätta 

 dessa foglars flyttningar till och från Spetsbergen. Vid mid- 

 dagstiden sades vi vara vid 75° 8' n. br. och troddes vara vid 

 18° 3' ostl. loDgit. Seglade i is allt jemt till sent på aftonen, 

 då vi kommo ut i öppet vatten med stark sjögång. Den 9:de 

 kryssades hela dagen i öppen, ganska stark sjö, på qvällen 

 passerades obetydligt is. Den 10:de Juni fortfarande stark 

 sjögång, ingen is iitom någon gång något enstaka stycke. I 

 dag kunde ändtligen solhöjden tagas, utvisande att vi befunno 

 oss vid Sydkaps bredd; vi hade sålunda kommit för långt 

 vesterut, drifisen måste hafva sträckt sig ovanligt långt mot 

 detta håll. Vi styrde nu mot nordost, fortfarande under 

 mycket stark sjögång, en seglare hade varit synlig på mor- 

 gonen, men åter försvunnit. 



Den 11 Juni på morgonen kom ändtligen land i sigte, 

 vi hade kurs mot sträckan mellan Hovnsund och Belsund. Till 

 en början syntes blott bergens nedre del, öfre delen var höljd 

 i dimma. Xorrut syntes Forelandet belyst af solen, snöbe- 

 täckt. Dimman försvann så småningom, och vinden mojnade 

 af, vi lågo 4 a 5 mil från land och hade en särdeles vacker 

 utsigt öfver hela södra Spetsbergen, t. o. m. Hornsunds tinder 

 voro på eftermiddagen molnfria, med bländhvita, snöhöljda 

 toppar. Vi satte ut båten och insamlade några i hafsytan lef- 

 vande krustaceer m. m. På qvällen kom något vind, så att vi 

 började segla mot Dunöarne, men vi hunno ej särdeles långt, 



