18 NATHORST, DEN GEOLOG. EXPEDITIONEN TILL SPETSBERGEN 1 882. 



midtmoränen, hvilken vi följde så långt uppåt den kunde 

 spåras. Oaktadt snön ofta icke var en decimeter djup, 

 försvann moränen nemligen ganska snart, och det ehuru 

 den vid nedre ändan var flera hundra meter bred. Detta 

 talar för att äfven midtmoränen i sitt öfre lopp framgår 

 såsom inre morän. Blocken bestodo nästan uteslutande 

 af en mörkgrå, väl skiktad kalksten, en hvitgrå, hård qvart- 

 sit och en mörkgrön glimmerskilFer, alltsamman säkerligen 

 tillhörande Heklahooksystemet. Repade block voro säll- 

 synta. 



På denna del af glacieren funnos inga eller obetydliga 

 sprickor, hvarföre dess svagt vågformiga yta var särdeles lätt 

 att öfverskrida. Deremot syntes på den södra delen af glacie- 

 ren starkt sönderbrustna isfall. 



Vi återvände till Bjona vid midnattstiden och sågo der- 

 vid på ömse sidor om solen två segment af en vacker regn- 

 bågsfärgad solgård. 



Under vägen besöktes den sydligaste af Isöarne, hvilken 

 bestod af grå kalk eller dolomit med samma strykning och 

 fall som på Dunöarne.» 



På eftermiddagen den 18 seglade vi med Bjona till Horn- 

 sund, der vi kastade ankar i den väl skyddade »Isbjörnens hamn» 

 klockan två på morgonen den 19:de Juni. Isbjörnens hamn, 

 så benämnd efter det lilla fångstfartyget Isbjörnen, med hvilket 

 WiLCZEK och HÖFER besökte Spetsbergen 1872, begränsas på 

 sydvestra sidan af en temligen låg udde med enstaka hällar 

 af Heklahooksystemets granatförande glimrnerskifFer, under 

 det att den nordvestra sidan utgöres af »Hans gletscherns» 

 väldiga isbräcka. Vid åsynen af en sådan inser man lätt 

 hvarför de norska fångstfararne gifva glaciererna benäm- 

 ningen isfjell, man kan ej förlikna en sådan ismur vid 

 något annat än en tvärbrant, i hafvet nedstupande klipp- 

 vägg. När Hans gletschern »kalfvade» skedde det också med 

 väldigt brak, och stora voro de svallvågor, som dervid upp- 

 kommo. 



I Hornsund stannade vi endast tvenne dagar, emedan 

 snö- och isförhållandena icke voro lämpliga för geologiska 

 arbeten. Den 19:de gjorde vi en utflygt till rotgesfjellen, 

 vid hvilkas södra sluttning rotgesen till oerhörd mängd har 

 sina häckplatser i stenraset. När de satte sig på snön blef 

 denna bokstafligen svart af dem, och De Geer kunde vid ett 



