BIHANG TILL K. SV. VET. AKAD. HANDL. BAND 9. N:0 2. 27 



vid Kap Staratschin. Stora Axelsöu har en ganska egen- 

 domlig form med nästan alldeles raka stränder samt en läogd 

 af kanske åtta kilometer, under det bredden sällan är öfver 

 en half. Den regelbundna formen beror derpå, att bergkalk- 

 systemets hårda flintlager stryka i öns längdriktning och bättre 

 stått emot erosionen än omo-ifvande bergarter. Skikthuf- 

 vudena bilda nu låga, men långsträckta, parallela ryggar, 

 stundom täckta af skarpkantigt flintgrus, som är i hög grad 

 skadligt för skodonen. Säkerligen har berggrunden också 

 skulden till öns fattigdom på växtlighet, och som ejdern och 

 gässen tycktes sky ön, var den ovanligt ödslig. Troligen hade 

 den nyligen varit landfast genom is, och att döma af spår i 

 snön tycktes räfvar ännu finnas på ön, och detta är väl för- 

 klaringen hvarför vi här knappt funno ett enda upptaget 

 eiderbo, då samtidigt så många funnos på södra ön. Gamla 

 mossbelupna renhorn anträffades på ett par ställen, och vid 

 stränderna funnos ben af hval samt skallar af björn och hval- 

 ross, tydligen sedan fångsttiden. Vid norra basen af öns 

 vestra udde iakttogs en flock af Tringa maritima, norrmän- 

 nens fjärplyt, som med stor ifver uppsökte och förtärde en 

 liten mask, som i betydligt antal lefde i den multnande tången. 

 Tyvärr fick jag sedan ej tillfälle att medtaga exemplar af 

 masken. 



Jag återvände också till fots, ty båten hade blifvit af- 

 stängd genom fjordis, som satt sig i rörelse ut mot ön, hvar- 

 för karlarne måste ro omkring den södra udden för att längs 

 vestra sidan återkomma till tältet. 



Under hela den tid vi voro på iixels öar var den söndev- 

 brustna delen af fjordens isbetäckning nästan jemt i rörelse 

 och följde med ebb och flod ut och in genom sunden, hvar- 

 vid den delvis söndernöttes. 



Tidvattensströmmen var i sunden så stark, att den lik- 

 nade en häftio- fors, och man måste vid båtfärder alltid af- 

 passa tiden, så att man hade strömmen med sig. Vester om 

 Axels öar är vattnet grundt, och på en lång sträcka upp- 

 sticka i en rak linie skär. bestående af cyathophyllumkalk. 

 Innanför skären synes bottnen troligen öfverallt. Seglare 

 måste derför här vara försiktiga. 



Den 2 undersökte iao- öns norra ända i omgifnino-arne af 

 tältet, tills Nathorst anlände med Bjona för att hemta oss.» 



