36 NATIIOHST, UEN GEOLOG. EXPEniTIONEN TILL SPETSBERGEN 1882. 



jlfvenlede? nya Jnnciis triglumis. Jag belönades således för mitt 

 besvär, som var större än man kunnat ana på grund af en här 

 befintlig elf, hvilken måste öfvervadas, livarvid vattnet gick öfver 

 stöfvelskaften. Försöket att barfota vada öfver, för att på så sätt 

 hålla fotbeklädnaden torr, var i det iskalla vattnet med stenig 

 botten fö"fa angenämare. Mycket goda botaniska fvnd oriordes, 

 och denna dal är väl värd en ytterligare undersökning från bo- 

 tanisk synpunkt; det område jag kunde granska var blott obe- 

 tydligt. Medan jag var sysselsatt härmed kom Klaus med en 

 renko, hvilken han lyckats skjuta i en sidodal. De Geee, som 

 kort derefter anlände, hade förgäfves gjort jagt på hennes kalf 

 Om sin vandring i öfrigt har De Geer meddelat följande : 



»Sedan jag skiljts från Nathorst vandrade jag och två af 

 manskapet inåt den stora dal, som utgör en naturlig fortsättning 

 af Sassenbay, men som saknas på äldre kartor, emedan det inre 

 af fjorden ej varit besökt af någon föregående expedition. I 

 denna trakt var nästan all snö borta, och växtlis;heten var långt 

 rikare utvecklad än ute vid vestkusten, der dimmorna säkerligen 

 betydligt lorminska solstrålarnes verkan. På många ställcm gingo 

 vi öfver verkliga gräsmattor, som isynnerhet voro frodiga, der 

 småbäckar sipprade fram. Vid en sådan något sumpig ängsmark 

 sågo vi på nära håll fyra eller fem exemplar af en liten vadare, 

 troligen Cliaradrius hiaticula, såväl hanar som honor, af hvilka 

 en låtsade sig vara sårad, och derföre säkerligen i närheten hade 

 ägg eller ungar, som vi dock ej lyckades anträffa. 



Vi följde norra sidan af dalen, enligt stegräknare och upp- 

 skattning ungefär en och en half svensk mil. Den fortsatte 

 ytterligare omkring en half mil och afslutadcs sedan af en glacier. 

 Dalens yttre del gick ungefär fi'ån nordvest mot sydost, den inre 

 mot öster. I dess midt eller kanske närmare den södra sidan 

 Höt en bred elf, troligen en af de största på Spetsbergen. Den 

 tycktes hafva lugnt lopp och kan måhända befaras med en liten 

 båt eller eka, hvilket vore till mycket gagn för transport af 

 proviant och samlingar eller skjutna renar, om någon härifrån 

 skulle företaga en vandring mot landets ostkust. Från dalens 

 norra sida. som bestod af bergkalkseriens hårda bergarter, till- 

 stötte endast några smala, djupa smådalar; på den södra deremot, 

 som hela vägen tycktes bestå af triasskiffrar, utmynnade trenne 

 ganska betydande dalgångar. Måhiinda står den innersta af dessa 

 i samband med den dal, som börjar vid Agardhs hay; åtminstone 

 påstå fångstmännen, att en dalgång sammanbinder nämde fjord 



