46 NATHORST, DEN GEOLOG. EXPEDITIONEN TILL SPETSBERGEN 1882. 



graller och vinklar togos, och södra kanten af f,dacieren under- 

 söktes. 1 dalen derinvid päträfFades till ursalagren hörande sand- 

 sten och mörk skifterlera med rottrådar af Stigma7'ia. 



Vi rodde sedan öfver till norra sidan af glacieren och slogo 

 upp tältet vid stranden. Liksom på andra ställen, der vi rastat 

 i närheten af glacierer, hade vi här ett godt tillfälle att iakttaga 

 deras kalfning, som ofta gjorde det farligt att nalkas isbräckan. 



På morgonen den 2:dra företog jag jemte Lund och skepps- 

 pojken en vandring uppför dalen längs glacierens norra sida. 

 Dalens småkuperade botten, här och der med en liten insiö, hade 

 Stor likhet med en skoglös trakt i Sverige. Ofverallt uppstucko 

 hällar af urberg, som i hög grad liknade det svenska, äfven deri, 

 att dess yta var afslipad och repad samt delvis täckt af flytt- 

 block. 



Sedan vi kommit till dalens slut, gingo vi, sammanbundna 

 med rep, öfver den första sidoglacieren. Vi voro nu inne vid 

 inlandsisen och ungefär 600 m. öfver hafvet. Tiden medgaf ej 

 någon längre vandring inåt isen och för att likväl få se så 

 mycket som möjligt af densamma, bestego vi derför ett fjell i 

 närheten. På dess sluttning anträffades inga andra växter än 

 några mossor och lafvar. Af foglar syntes blott en ensam hav- 

 hest, som kom flygande öfver inlandsisen, måhända från Stor- 

 fjorden. Sjelfva fjelltoppen var höljd af gammal, hårdt packad 

 snö samt låg enligt barometern mer än 1200 m. öfver hafvet. 

 Näst Hornsundstind iir således detta fjell det högsta, som hittills 

 blifvit uppmätt pä Spetsbergen, men det såg ut, som skulle flera 

 angränsande fjelltoppar vara minst lika höga. 



Utsigten var emellertid synnerligen vidsträckt. Mot sydvest 

 syntes en lång sträcka af Isfjordens sydkust, och i klart väder 

 hade man sannolikt kunnat se såväl fjordens mynning som det 

 höga fjell vester om. Adventbay, hvilket Nathorst sedermera 

 besteg. Vi hade fri utsigt öfver en stor del af det sönderskurna 

 alplandet vester om Klaas Billen Bay, hvilket tycktes sakna större 

 glacierer. Mot öster vidtog Inlandsisen nedanför fjellets fot och 

 utbredde sin svagt vågiga yta ända bort till en aflägsen fjell- 

 grupp, hvilken låg i riktningen mellan N 69i° O och N 101° O, och 

 hvilken tydligen är densamma, som på kartorna finnes utsatt 

 vester om Edlunds berg, nära Storfjorden. Längre bort syntes 

 en solbelyst strimma och bortom denna ännu en fjellstriicka, 

 visserligen ganska allägsen, men en lång stund fullt klar och 

 tydlig, tills den bortskymdes af moln. Den torde ligga pä vest- 



