52 NATHORST, DEN GEOLOG. EXPEDITIONKN TILL SPETSBERGEN 1882. 



mina bergstigningar, i det att jag från bergtopparne icke erhållit 

 nåo-on vidsträcktare utsigt, af den anledning att de sjelfva in- 

 höljts i dimma eller att sådan dolde de omgifvande bergen så 

 snart jag väl hunnit upp. Sedan vi kommo till Adventbay hade 

 jag länge spekulerat på att bestiga den höga fjelltopp, som reser 

 sig öfver högplatån vesterut, och som är det mest dominerande 

 berg i denna trakt aflsfjorden. Söndagen den 13 Augusti tycktes 

 vädret för en sådan bestigning vara synnerligen lämpligt, det 

 var på morgonen klart och vackert, om ock med en något kylig 

 temperatur, erinrande om en höstdag i Sverige. Åtföljd af kap- 

 tenen begaf jag mig i väg. Sedan vi hunnit upp på högplatån, 

 hvilken enligt barometern ") är belägen ungefär 560 meter öfver 

 hafvet, hade vi att öfvervandra en visserligen ganska jemn, men 

 på samma gång ytterligt steril mark, betäckt af stenskärfvor och 

 nästan helt och hållet utan någon växtlighet; på andra ställen 

 ersattes den af en stenig lermörja, i hvilken foten sjönk djupt 

 ned. Vesterut syntes det höga berget höja sig öfver platån, det 

 är lätt ett bestiga, toppen är ganska platt. Redan på afstånd 

 sågo vi toppen emellanåt höljd i moln, men det var stundom 

 alldeles klart, toppen var hvit af gårdagens nyfallna snö. Nedre 

 delen af berget närmast öfver högplatån utgöres af en mörk 

 skifferlera med bollar af lerjernsten, sjelf i luften sönderfallande 

 i små skärfvor. Derefter skiffriga sandstenar, alldeles samma 

 lager som i Lars Hjertas berg, och vid ungefär 915 meters höjd 

 äfven samma växtförande lager, som derstädes påträffades natten 

 mellan den 7 och 8, med stora dikotyledona blad. En del af 

 dessa voro mycket vackra, vi utvalde de bästa och medförde så 

 mycket vi kunde bära. Ända upp till toppen träffades sedan 

 enstaka bladaftryck, och denna horizont skall säkert vid 

 närmare undersökning lemna en ofantligt rik skörd af 

 tertiära växter. Den bör följas mot Kolbay och i da- 

 larne derinnanför. 



Intressant var att iakttaga, att en bestämd gräns för de lef- 

 vande växterna här förefanns. Ehuru snön var bortsmält och goda 

 växtplatser funnos ända upp på toppen (1150 m.) syntes dock inga 

 fanerogamer högre än ungefär 900 meter, sedan var allt nästan 

 öde, endast lafvar återstodo. Högst upp mot växtgränsen funnos 



') Det må anmärkas, att våra barometerobservationer endast kunna 

 anses som approximativa. En dyrbar barometer, som medförts, blef 

 nemligen snart obrukbar, emedan nålen lossnat, och den återstående 

 fickaneroiden visade sie; efter hemkomsten temligen otillförlitlig. 



