Ö2 



NATHOIIST, DKN GEOLOG. EXPEDITIONEN TILL SPETSBERGEN 1882. 



linnes innanför diabasudden vid norra sidan af vikens myn- 

 ning, hunno vi ej undersöka. Af särskildt geologiskt intresse 

 var den förkastning, som genomsatte Gipshook, och som tro- 

 ligen utgör en fortsättning af den, hvilken anträffades midt- 

 emot Tempelbay. 



Vi tältade på Gåsöarne och begäfvo oss den 2l:sta till 

 Kap Thordsen, der vi skulle invänta Bjona. Vinden hade 

 ökats nästan till storm, så att det var nätt och jemt vi kunde 

 taga oss fram med vår lilla öppna båt. 



Efter hvad Nathorst sedan omtalade hade Bjona legat 

 för stiltje i Klaas Billen Bay, under det samtidigt hvita brott- 

 sjöar syntes ute i Sassenbay. Detta var ingalunda den enda 

 crångren vi iakttoo^o höjrst olika vindförhållanden i hvarandra 

 närbelägna fjordar. 



I följd af den våldsamma bränningen kunde vi ej landa 

 förr än en god mil vester om Smiths Observatorium, dit vi 

 sedan begåfvo oss till fots, och der vi på gästfriaste sätt 

 mottogos af meteorologerne. 



Följande dag, den 22:dra, gjorde V. Gyllenskiöld och 

 jag en vandring mot nordost för att uppsöka gränsen mellan 

 trias och äldre lager. Den anträffades vid en dal emellan 

 Kap Thordsen och Skansviken, och lagerföljden befans vara 

 den vanliga. På återvägen sågo vi snösparfvar, som nu likväl 

 voro skygga och flögo vidt omkring. Troligen flyttade de 

 snart derefter; jag åtminstone såg efter denna dag ingen snö- 

 sparf på sjelfva Spetsbergen.» 



Den 24 Augusti på morgonen lyftades ankar och Bjona 

 styrde in mot Dicksonbay. Det blef dock snart stiltje, hvarför 

 jag lät sätta mig i land vid Kap Waern, der jag gjorde en 

 lång vandring öfver sjelfva den lägre delen. Denna vandring 

 hade ett hufvudsakligen botaniskt syfte, emedan jag hoppades 

 att återfinna Cainpamda tcniflora och Woodsia glabella, hvilka 

 tagits här af Malmgren 1868. Af Spetsbergens då kända 121 

 kilrlväxter ^) hade jag nemligen varit lycklig nog att under 

 mina båda resor hit sjelf iakttaga ej mindre än 115, och jag 

 hade ännu ej uppgifvit hoppet att få se de återstående sex 

 (en af dem fann jag sedan i Dicksonbay). På grund af en 

 något förvillande uppgift om de i fråga varande växternas 



') Antalet har när detta skrifves stigit till 123, sedan jag strax efteråt 

 i Dicksonbay fann Glyceria Kjcllmani Lange, ocli sedan doktor Gyl- 

 LENGREUTZ Sommaren 1888 funnit Colpodmm latifoliuvi R. Be. 



