64 NATHORST, DEN GEOLOG. EXPEDITIONKN TILL SPETSBERGEN 1882. 



vatten till kokniDg, ty alla bäckar voro utsinade; en i en 

 klyfta qvarliggande snödrifva lijelpte oss dock ur vår för- 

 lägenhet. Jag hade vid denna utfärd begått ett vid resor i 

 de arktiska trakterna oförlåtligt fel, nemligen att icke sjelf 

 öfvervaka provianteringen af båten, och då kocken genom 

 något missförstånd trodde, att resan endast skulle räcka en 

 dag, hade han försett mig med helt obetydligt proviant. De 

 skjutna sälarne kommo derför väl till pass, och sälbiflP ut- 

 gjorde under de båda närmaste dagarne min hufvudsakliga 

 föda; sämre kunde man haft det. 



Den 26 vandrade jag åtföljd af karlarne in långs östra 

 sidan af det lågland, som bildar fjordens fortsättning norrut. 

 Här äro fjäll och sköldar af fiskar ej sällsynta i liefdebay- 

 lagren, ehuru vanligen ganska fragmentariska. Innan vi ännu 

 hunnit till glacieren på östra sidan fingo vi se två liggande 

 renar, en tjur och en ko, men terrängen gaf så dåligt skydd, 

 att jag ej kunde komma dem närmare än mellan 700 och 800 

 fot och måste till på köpet skjuta uppifrån sluttningen nedåt. 

 Resultatet blef ej heller annat än att kon blef något bles- 

 serad, hon förföljdes af Klaus, men tog snart vägen öfver 

 låglandet och elfven till fjordens vestra sida. Tjuren sprang 

 långs östra sluttningen mot tältplatsen, och hade någon varit 

 qvar der, hade renen utan svårighet kunnat skjutas. Jag för- 

 följde honom ända till den stora dalen, som från fjordens 

 östra sida sträcker sig mot öster, men han var så skygg, att 

 han ej mer lät mig komma inom håll, och terrängen var der- 

 till alldeles omöjlig, i det den icke lemnade något skydd. 

 Några intressanta profiler af grus- och lerlager med skal af 

 Cyprina, Mijtilus, Littorina m. fl., liknande Mytiluslagren i 

 Adventbay, lemnade dock någon ersättning för den miss- 

 lyckade jagten. Här torde äfven böra påpekas, att medan 

 den på Spetsbergens kuster uppkastade tången i allmänhet, 

 eller åtminstone till öfvervägande del, utgöres af Larainarior, 

 bildades den kring stränderna af Dicksonbay nästan uteslu- 

 tande af Fucus. Vi sågo här en flock hvitfiskar och hade 

 under föregående del af vår resa mött sådana flere gånger, 

 dels vid Mimers bugt, dels i Adventbay. 



Den 27 på morgonen hade en räf infunnit sig vid säl- 

 kadavren, hvilka han lät sig väl smaka. Fastän jag sköt en 

 kula bakom bogarne tvärs genom kroppen sprang han så fort 

 undan, att jag trodde mig hafva skjutit miste, men innan jag 



