66 NATHORST, DEN GEOLOG. EXPEDITIONEN TILL SPETSBERGEN 1882. 



Heklahooklagren icke kimua vara yiigre än silur. Otänkbart 

 är icke, att man i Wijdebay skall träffa andra liefdebaylager, 

 äldre än de här omnämnda, och det vore sålunda icke omöj- 

 lio-t, att äfven en del af silursystemet i denna serie kunde 

 vara representerad. — Sedan vi ätit och jag undersökt en 

 intressant profil af molluskförande postglaciala ler- och grus- 

 lao-er styrde vi för god vind mot Bjona, dit vi anlände ungefär 

 vid midnatt. Invånarne på Bjona hade nu ökats med ännu 

 en, nemligen en lefvande ung fjellräf, som fångats på den 

 låga udden vid ankarplatsen. När räfven der såg sig instängd 

 hade han begifvit sig i vattnet, der han fångades i en säck. 

 Denna räf lemnades sedermera till den meteorologiska expedi- 

 tionen vid Kap Thordsen. 



De Geer hade den 27 begifvit sig åstad till Ekmanbay. 

 Vi hade till mötesplats utsett Kap Boheman, mot hvilket 

 ställe Bjona den 28 på morgonen nu fick styra, men då vi i 

 den starka nordliga blåsten icke kunde förankra fartyget på 

 uddens norra sida, och den södra icke är tillgänglig på grund 

 af derstädes befintliga skär, lät jag Bjona sätta kurs på Safe- 

 haven, med afsigt att derifrån i båt undersöka den mellan- 

 lio-ofande kusten. Om detta lyckades skulle således hela Is- 

 fjorden så när som på sträckan mellan Greenharbour och 

 Kolbay vara undersökt när jag mötte De Geer vid Kap Bohe- 

 man. Såsom längre fram synes kunde jag emellertid aldrig 

 komma dit, hvilket för mig var en stor personlig missräk- 

 ning, då de växtförande juralagren vid Kap Boheman, på grund 

 af mina undersökningar af motsvarande lager i England, för 

 mig hade ett alldeles specielt intresse. Vi hunno till Safe- 

 haven vid femtiden på eftermiddagen, men strömmen var så 

 emot oss, att fjordens inre nåddes först half sju. Vi kastade 

 ankar på knappt ett bösshålls afstånd från strand. »Omgifna 

 af glacierer och is samt taggiga berg», heter det i dagboken. 

 »Det är höst, Alkhornets fogelskaror borta, röd och grön snö.» 



Den 29 var det kallt, vinterlikt och blåsigt. Jag under- 

 sökte denna dag vestra sidan af Safehaven; på sluttningen af 

 »dödmanden» fann jag en bituminös kalksten i Heklahook- 

 systemets lager med försteningslika partier, hvilkas natur dock 

 ännu är oafgjord. Alkhornet består af grå kalk, alldeles lik 

 den, som bildar Sofiekamm i Hornsund, der nedanför komma 

 glimmerskiffer och en sandstensartad qvartsit. 1 Safehavns 

 inre uppdagades på vestra sidan äfven anstående ursasandsten 



