BIHANG TILL K. SV. VET. AKAD. HAXDL. BAND 9. N:0 2. 69 



öfverraskade af att se den innehålla flerc stora och feta renar. 

 De Geer hade nemligen lyckats skjuta en, och styrmannen 

 ej mindre än fyra. De Geers skildring af färden till Ekman- 

 bay meddelas här med lians egna ord. 



»Sedan jag ett par (higar ombord på Bjona varit syssel- 

 satt med fotografering och fixering af plåtar samt liknande 

 göromål, afseolade jag den 27:de Augusti jemte styrman och 

 två af manskapet med fångstbåten för att undersöka Ek- 

 man b ay. 



Jao- steg snart i land och vandrade öfver slättlandet norr 

 om Kap Wagrn, under det båten kringseglade udden. Marken 

 var nu mycket torr och många växter hade vissnat. Vi på- 

 träfl:ade i en liten dam ett par lommar med ännu långt ifrån 

 flygvuxua ungar. Ejdrarnes ungar voro också ännu rätt små. 



Hela låoiandet ända ut till Kap Wsern består af lager 

 tillhörande bergkalken och ytterst lika motsvarande lager på 

 alla andra ställen vi undersökt. Den sydligaste udden, som 

 vid flod utgjorde en liten ö, bestod af svart flinta och var 

 cranska riklio-t bevuxen med Mertensia maritima. På vestra 

 sidan af slättlandet uppträdde diabasgångar med repade ytor, 

 hvilka som vanligt undersöktes. Vi tältade strax sydvest om 

 Koliseumberget vid en vattenrik bäck, i hvars mynning vi 

 rodde in med båten. På morgonen, den 28:de, då vi vak- 

 nade var det ebb, och bäcken hade utsinat. Ett bra stycke 

 från stranden hade allt dess vatten sökt sig ned i det ste- 

 niga gruset. Samma företeelse ser man ej så sällan på Spets- 

 bergens lågländer, i det bäckar än utsina i gruset och än 

 plötsligt frambryta derur. 



I bäckfåran anträffades block af Fusulinakalk, lik den 

 Nathorst och jag anträffat i Tempelbay. Nära tältet funnos 

 lemningar efter en rysstuga; och en tranlampa, som låg der- 

 bredvid, föranledde oss att anställa sräfnino-ar. Dervid an- 

 träffades en mängd redskap af olika slag, som gåfvo en ganska 

 fullständig föreställning om den torftiga utrustning, med hvil- 

 ken de ryske fångstmännen år efter år utsatte sig för polar- 

 nattens faror. Tyvärr hade jag förut ej anat, att något var 

 att finna i de grushögar, som här och der på Spetsbergen 

 beteckna stället för gamla rysstugor, hvarför jag ej egnat dem 

 den uppmärksamhet de torde förtjena, såsom en af de få ur- 

 kunder, som finnes angående den ryska fångsttiden. 



