74 NATHOKST, DEN GEOLOG. EXPEDITIONEN TILL SPETSBERGEN 1882. 



voro manskap från flerc fartyg sysselsatta med kolbrytning; 

 kollagfret är nu vida mera blottadt än då Nordenskiöld under- 

 sökte detsamma. Jag hade ämnat härifrån fortsätta mot Kol- 

 bay, men narrades att segla öfver Greenharbour förbi »Fäst- 

 ningen» på grund af en uppgift, att ett kollager skulle finnas 

 utanför denna. När vi kommo fram förklarade emellertid 

 styrman, som lemnat denna uppgift, att han kanhända miss- 

 tao;it sis, och att koUawret möilio-en låar innanför i stället för 

 utanför det anförda stället. När allt kom omkring visade det 

 sig sålunda, att uppgiften syftade på kolen vid Taxodium- 

 lagren, hvilket jag redan föregående dag undersökt. 



Den 6 September omöjliggjordes arbeten ute genom snö- 

 blandadt regn. Vid middagstiden började en nordostlig vind 

 blåsa, ocli jag gaf derför genast order om afresa. Innan 

 ankaret kom upp mojnade dock vinden ansenligt af; vi gjorde 

 nåsfra slasf, men som strömmen var emot ffick det långsamt. 

 Ute i Isfjorden blåste det mera; ett fartyg, som blifvit färdigt 

 före oss, sågs för fylda segel styra ut ur fiorden. Andtligen 

 nåddes äfven vi af starkare vindfläktar, och med god fart gick 

 det åstad. Vinden var i Isfjordens mynning så hård, att vi 

 måste tao-a in ref i seglet. Emellertid hade vi ei hunnit långt 

 ut ur fjorden förrän det blef stiltje, så att vi blefvo liggande 

 stilla i stark dyning. Forsög kom styrande förbi oss på väg 

 hem, vi sände ännu ett par bref. Lund hittade sedermera på 

 att »pilka» torsk, hvilket lyckades och derpå togos på en kort 

 stund omkring fyrtio stycken, de största 95 cm. långa. Må- 

 hända är här, söder om Isfjordens mynning, en god fiskbank. 

 Den 7 ingick med stiltje, men på förmiddagen kom en god 

 nordlig bris, så att vi med ganska rask fart seglade söderut. 

 Trakten kring Belsund var temligen snöbetäckt, men sydligare 

 voro bergen mera blottade, landet doldes dock snart af tjocka, 

 så att endast bergtopparne syntes. Den 8 på morgonen antogos 

 vi vara i höjd med Sydkap; det var dock regn och tjock luft, 

 så att ingen landkänning erhölls. Vinden hade blifvit ostsvd- 

 ostlig, så att vi måste kryssa hela dagen. Den 9 var vinden 

 vestlig, hvarför vi kunde hålla rätt kurs, men sjön var mycket 

 hög, hvilket antydde stormig väderlek under de föregående 

 dagarne. 



Klockan 4 på morgon den 10 September varskoddes vi 

 af kaptenen med tillkännagifvande att Beeren Eiland var i 

 sigte, dock ännu långt aflägsen. Som vinden var svag och 



