4 CLAESSON, OM RHOD AN VÄTESYRA. 



I. Kortfattad historisk öfverblick af utvecklingen af 

 kännedomen om cyanföreningarne och deras 



konstitution. 



Den undersökning som med så stor framgång hade på- 

 börjats af Gay-Lussac fortsattes väsendtligen af Wöhlee, Liebig, 

 Dumas, Wurtz, Pelouze, Kolbe, Hofmann och Gautier. 



Det af DiSBACH och Dippel 1704 upptäckta Berlinerblått 

 var under hela sjuttonde århundradet föremål för talrikare 

 undersökningar kanske än någon annan kropp; och dock kunde 

 Gay-Lussac med skäl säga, att det gafs få kroppar, om hvilka 

 kännedomen var så otillfredsställande som just härom. När 

 han derför 1815 offentliggjorde sitt stora och genialiska arbete 

 öfver den af Scheele upptäckta blåst/ran, kan man förstå den 

 kolossala impuls, som detta arbete åstadkom; och det förefaller 

 mig nästan som vore det rigtigt att datera den organiska 

 kemiens begynnelse i modernt vetenskaplig mening just från 

 detta år. 



Gay-Lussac fastställde i nämda arbete blåsyrans samman- 

 sättning, framställde och analyserade cyanklorid såväl som den 

 fria cyanen, åt hvilken han gaf detta namn. Blåsyrans saknad 

 af syre och cyanens likhet med klor faller honom genast i 

 ögonen och han uppställer vätesyrorna (hydracides) i en sär- 

 skild klass. 



Denna cyanens likhet med klor blir i sjelfva verket häf- 

 stången till alla de första syntetiska arbetena inom den orga- 

 niska kemien. 



Det gällde sålunda förnämligast att binda cyanen vid syre, 

 att framställa cyansyi^a. Detta lyckades egentligen först WÖH- 

 LER, som 1822 framställde och 1824 fullständigt analyserade 

 denna syras salter. Samma år offentliggjorde Gay-Lussac och 

 Liebig sin undersökning öfver Beugnatelli's knallkvicksilfver 

 och kommo till det resultat, att syran deri var den verkliga 

 cyansyran. 



Då båda undersökningarne visade sig korrekta gaf detta 

 anledning till förnyad undersökning af cyansyran, hvarvid 

 WÖHLER 1828 fann vid försök att framställa cyansyrad ammo- 

 niak, att i dess ställe erhölls urinämue. A andra sidan hade 

 Serullas upptäckt en förening mellan cyan och klor, som 



