BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 9. N:0 12. 5 



var fast och som gaf en cyansyra som icke sönderdelades af 

 vatten och som han antog hafva mer syre än Wöhlers syra. 

 LiEBiG visade vidare att nrinämnet gaf vid upphettning samma 

 syra, som dessutom visades vara identisk med den redan af 

 ScHEELE framställda pyrourin syran. För att närmare utreda 

 dessa invecklade förhållanden förenade sig LiEBiG och Wöhler 

 för en gemensam undersökning, som offentliggjordes 1880. 

 De föregående resultaten bekräftades. Den fasta cyansyran, 

 eller som de kallade den cyanursyran, analyserades och be- 

 visades vara trebasisk. Vid dess upphettning erhölls den 

 »vattenhaltiga cyanursyran». Förklaringen af cyanursyrans öfver- 

 gång i. cyansyra är karakteristisk för dåtiden. I cyanur- 

 syran antogs intet färdigbildadt vatten, hvilket deremot antogs 

 vara förhållandet med cyansyran. Förloppet uttrycktes derför 

 enligt formeln N3C3O3H3 ^NgCjOii/^ -f Oii , H3. Cyanursyran 

 ansågs deremot isomer med den »olösliga cyansyran», eller som 

 LiEBiG sedermera kallade den: cyamelid, hvari cyansyran lätt 

 öfvergick, äfvensom med knallsyran. 



Samtidigt härmed pågick äfven undersökningar af ett annat 

 cyanderivat, nemligen sulfocyansyran-, som 1820 af Berzelius 

 analyserades. Han förklarade den i analogi med cyanvätet 

 med den sammansatta radikalen »svafvelcyan», en förklaring 

 som LiEBiG accepterade, då deremot Völckel ansåg den som 

 »cyansvafladt svafvelväte». 



Genom LiebigS bemödanden att framställa den fria radi- 

 kalen svafvelcyan och Völckels att finna skäl för sin åsigt ut- 

 vidgades vår kännedom om rhodanvätet och dess sönderdelnings- 

 produkter högst betydligt. Framställningen af persulfocyan- 

 syra, pseudo svafvelcyan, melam, mellon, melamin, ammelhi, 

 melanurensyra, klorocyanamid, thioatrmielin och thiomelanuren- 

 syra var en frukt af dessa undersökningar. 



Den år 1833 af Zeise uppfunna metoden att framställa 

 orffaniska svafvelföreningar »enom destillation af alkalisulfider 

 med salter af den syra, som oafbrutet sysselsatte kemisterna 

 under förra delen af detta århundrade, nemligen vinsvafvel- 

 syran, har som bekant varit af stort inflytande på den organi- 

 ska kemien. 



Redan 1834 erhöll Pelouze cyanetyl genom destillation af 

 en blandning af cyankalium och etersvafvelsyradt kali. Han 

 hade 1821 iakttagit att myrsyrad ammoniak vid upphettning 

 till 200° transformeras i vatten och cyanväte och Fehling er- 



