8 CLAESSON, OM RHODANVÄTESYRA. 



mid, camphorimid, phtalimid samt fenylderivaterna svicciuauil, 

 camphoranil och phtalanil voro bland de första kända för- 

 eningar till denna numera så talrika klass, till hvilken som 

 sagdt äfven Hofmann hänförde cyansyran och dess eterarter. 

 Denna åsigt har så småningom vunnit insteg och kan numera 

 sägas vara allmänt gällande beträffande alla cyansyrans för- 

 eningar. 



Den närmast följande betydligare utvecklingen af vår 

 kännedom om cyanföreningarne härrör från Cloez' undersök- 

 ning af cyankloridens inverkan på kaliumalkoholat 1857, hvar- 

 vid en med cyansyrad etyleter isomer förening upptäcktes, 

 den af honom s. k. cyanetolin. Dess egenskap att med kali 

 ge kaliumcyanat och alkohol och med klorväte cyanursyra 

 och kloretyl föranledde honom att uppställa denna förening 

 såsom en nitril. Hofmånn och Olshausen fullföljde dessa 

 undersökningar och funno dervid, att det oljformiga metyl- 

 cyanatet lätt öfvergår i en fast kristalliserbar kropp som dock 

 icke var identisk med WiJRTZ cyanursyrade metyleter, men 

 öfvergick i densamma vid destillation. Samma intressanta 

 förhållande iakttogs inom fenylserien. Författarne kommo på 

 grund häraf till den uppfattningen af närada fasta kropp, 

 hvari cyanmetolinen öfvergår, att den utgör den trimera metyl- 

 oxinitrilen. 



Tilläggas må hilr att Mulder nyligen underkastat cyan- 

 etolin en förnyad undersökning, hvarvid den dittills obekanta 

 normala cyanursyrade etyletern erhölls. Af hans undersök- 

 ning framgick tillika att cyanetolin icke är en homogen kropp 

 utan alltid innehåller mer eller mindre cyanursyrad etyleter 

 äfvensom amidocyanursyrade etyletrar och att det till och 

 med är tvifvelaktigt om den innehåller någon cyansyrad 

 etyleter alls. Han iakttog tillika att cyanursyrad etyleter 

 förenar sig med brom i ett förhållande af 1 m. af etern på 

 6 at. brom. 



1870 erhöll Hofmann ett isomert fenylcyanurat vid in- 

 verkan af saltsyra på trifenylmelamin äfvensom han påvisade 

 det märkvärdiga förhållande som trietylfosfin utöfvar på fenyl- 

 och metylcyanat. Härvid bildades polymera former af lägre 

 smältpunkt än de förut bekanta och som han på grund deraf 

 ansåg såsom dimera. Deras constitution afgjordes definitivt 

 1871 genom att med alkohol öfverföra dem i allophansyrade 

 eterarter, med aminer i biureter. 



