BIHANG TILL K. SV. VET. AKAU. HANDL. BANU 9. N:0 14. 9 



Det är på förhand gifvet att endast alkalier kunna af- 

 lägsna särskildt den kropp, som i största mängd förorenar 

 irasen, nemligen kolsyra. 



Ofver koloxysulfidens förhållande till alkalier anför Than 

 följande (loc. cit.): »Kaliumhydrat sowie alkalische Metall- 

 hydrat iiberhaupt absorbiren das Gas etwas langsamer aber 

 ebeB so voUständig wie die Kohlensäure». 



Jag antog på grund häraf att de egentliga alkalierna icke 

 kunde tjena till att skilja kolsyran från koloxysulfideu. 



Den i handeln förekommande natronkalken absorberar 

 kolsyra i början någorlunda raskt. Denna förmåga aftar dock 

 hastigt. Redan efter några decigrams absorbtion, är den icke 

 mera fullständig, när kolsyran ledes blåsa för blåsa genom ett 

 dermed fyldt rör och absorbtionen blir synnerligen långsam, 

 om absorbtionsröret under genomledningen hålles afkylt med 

 vatten. På samma sätt förhåller sig en blandning af kalk 

 och glaubersalt. Natronkalk, som jag sjelf beredt af marmor- 

 kalk, absorberade intensivt kolsyra, ifall röret som dermed är 

 fyldt icke under genomledningen hålles afkyldt. Absorbtionen 

 sker under så stark värmeutveckling, att man knappast kan 

 vidröra glaset med handen. Under sådana förhållanden var 

 det tydligt, att det icke kunde användas till att skilja koloxy- 

 sulfid från kolsyra, som också bekräftades genom, försök. 

 Hålles åter röret afkylt, så är kolsyreabsorbtionen mycket 

 långsam. Torkadt barythydrat och derefter något fugtadt 

 absorberar kolsyra intensivt, såsom jag för flere år sedan har 

 varit i tillfälle att konstatera (B. B. 1876, 174). Försök visade 

 emellertid, att barythydrat äfven absorberade koloxysulfideu 

 ganska raskt. Det var emellertid med barythydrats tillhjelp, 

 jag först kunde konstatera kolsyrehalten hos den utvecklade 

 koloxysulfideu. 



Det återstod sålunda endast alkalierna och till min stora 

 förvåning visade sig kalihydrat af samma concentration, som 

 användes vid absorbtionen af kolsyra vid organiska förbrän- 

 ningar (1 d. kalihydrat på 2 d. vatten) särdeles lämpligt att 

 frånskilja kolsyran. Särskildt anställda försök med ren koloxy- 

 sulfid utvisa, att 100 gr. kalilösning vid genomledning af kol- 

 oxysulfid blåsa för blåsa absorberar endast 0,i — 0,2 gr. kol- 

 oxysulfid per timme. 



Ledes den utvecklade koloxysulfideu genom en tvätt- 

 fi.aska med ofvannämda kalilösning, som der intar ett omkring 



