BIHANG TILL K. SV. VKT.-AKAD. nAM)L. HAND 9. N:0 16. 23 



betydligt mindre i stiHimincns nordliga del, g:i bör denna ligga 

 ännu högre '), och strömmen måste följaktligen — såsom det 

 ur att vänta — luta från norr till söder i sin egen riktning. 



En af de förnämsta orsakerna till h af s ström marne torde 

 enligt F. L. Ekmans åsigt få sökas i »nivåskilnaderna»^). 

 Hafvet vid eqvatorn har på grund af sin höga temperatur 

 en lägre specifik vigt än de arktiska och antarktiska hafven, 

 och det förras yta bör följaktligen ligga högre än de senares. 

 Derför måste det uppkomma varma ytströmningar från eqva- 

 torn till polerna. Det vatten, som sålunda bortföres från 

 cqvatorialtrakterna, ersattes genom kalla strömdrag, som med 

 riktning från polerna framflyta på hafvets botten. — Till dessa 

 enkla förhållanden skulle sannolikt den hufvudsakliga cirkula- 

 tionen i hafvet inskränka sifif. om under nuvarande tem- 

 peraturförhällanden hafvets vatten, nederbörd och smält hafsis 

 vid samma temperaturer hade samma specifika vigter. Men 

 såsom bekant har hafsvattnet en egentlig vigt af omkr. 

 1,028, under det att den smälta hafsisens specifika vigt ligger 

 nära det rena vattnets. Polarhafvets isbetäckta yta, som på 

 grund af sin låga temperatur och dermed följande höga speci- 

 fika vigt borde ligga lägre än de tropiska hafvens, kan genom 

 solvärmens inflytande på hafsisen få sin salthalt så reducerad, 

 att en omvänd nivåskilnad inträder, och i ytan framflytande 

 kalla strömdrag uppstå med riktning mot eqvatorn. Att de 

 olikartade ytströmmarne ej omedelbart rusa emot hvarandra, 

 måste hafva sin orsak i jordens rotation, som iippträder så- 

 som en ordnande kraft och anvisar plats åt strömmar af skild 

 natur och olika riktning i skilda delar af hafvet. 



Det är förut visat, att den ostgrönländska polarströmmeus 

 yta ligger ganska betydligt högre än det bredvid liggande 

 varma, från golfströmmen härrörande vattnets, samt att denna 

 nivåskilnad får antagas vara större i strömmens nordliga än 

 i dess sydliga del. Ju lägre specifik vigt vattnet i strömmen 

 eger, desto större bör nivåskilnaden vara och desto större 

 hastigheten. Emedan polarvattnet får antagas vara saltare 



') Bestämningarna från stat. ö9 (63° 10' n. lat.) skulle t. ex. tala för 



en höjdsliilnad af oniJn\ 0,9 meter mellan det kalla och det varma 



ytvattnet. 

 ^) Jemför Ofvers. af Eongl. Sv. Vetenskaps-Akademiens Förhandlingar 



1875, N:o 7. Om hafsströmmarnes allmänna orsaker af F. L. Ekjian', 



s. 83. 



