46 AXEL HAMBERG, HYDROGRAFISK-KEMISKA IAKTTAGELSER. 



I de djupare lagren tyckes förhållandet vara annorlunda, och 

 der följa isosalinerna sannolikt isotermerna, d. v. s. en högre 

 temperatur motsvaras af en högre salthalt. Intressant är der- 

 för, att i den yttre delen af fjorden, der djupet var 560 meter, 

 salthalten 3,322 och temperaturen — O", 4 träffades i 150 meters 

 djup, under det att i den innersta delen, der djupet var 125 

 meter, salthalten 3,324 och temperaturen + 0°,i träffades vid 

 bottnen. 



Huru man får tänka sig isotermer och isosaliner i den 

 innersta delen af fjorden, har jag försökt att åskådligare fram- 

 ställa på tafian III (genomsnitt 6). De öfre lagren (O — omkring 

 100 meter) visa ingenting märkvärdigt. Såväl temperatur som 

 salthalt växer med afståndet från isblinken, och, under det att 

 den förra med djupet aftager, tilltager den senare. Att iso- 

 saliner och isotermer skola korsa hvarandra, är ju således 

 (ranska naturligt. Deremot mäste deras riktning i de undre 

 lao-ren väcka en viss förvånin":. Det är ovilkorlisjen 2'anska 

 e2:endomligt, att salthalten och temperaturen på ett sådant sätt 

 växer i närheten af isblinken, källan till fjordvattnets utspäd- 

 ning och afkylning. 



Här förelififser ett förehållande, som nära öfverensstämmer 

 med det, som Ekman iakttagit vid Norrströms och Göta elfs 

 utlopp ^). Han har vid mynningen af dessa elfvar påvisat 

 tillvaron af kraftiga underströmmar, som utgå från hafvet ocli 

 bära hafsvatten högt upp i fiodbäddarnc under det söta elf- 

 vattnet. Den lefvande kraften hos den utströmmande sötvatten- 

 massan anser han vara grundorsaken till denna bottenström. 

 »Då nemligen en flod från det lutande planet af sin flodbädd 

 glider ned i hafvet, måste dess undre yta meddela sin rörelse 

 åt de hafsvattenspartiklar, hvarmed den kommer i beröring, 

 hvilka i sin tur öfverföra rörelsen på andra etc; flodströmmens 

 lefvande kraft öfvergår sålunda småningom på en allt större 

 vattenmassa, som rör sig med allt mindre hastighet. Men de 

 vattenpartiklar, som sålunda ständigt af floden sättas i rörelse 

 i riktning från land, måste oupphörligt ersättas af andra, som 

 tillströmma utifrån i riktning mot land.» 



Förklaringen på det i Arsukfjorden observerade förhållan- 

 det skulle således blifva, att de mäktiga vattenmassor, som 



') Öfvers. af Kongl. Sv. Vet.-Akad. Förhandl. 1875, N:o 7. Om de ström- 

 ningar, som uppstå i närheten af flodmynningar etc. af F. L. Ekman. 



