50 AXEL HAMRERG, HYDROGRAFISK-KEMISKA IAKTTAGELSER. 



tror jag, att det omöjligen kan nedtränga till bottnen något 

 maximum af så hög temperatur som det i Arsukfj orden och 

 Vaisattet funna. 



Att ytlagren — såsom Mohn antagit — liafca sommarsolen 

 att tacka för sm. höga värmegrad, det är ju ganska naturligt. 



Men det mellersta lagrets låga temperatur är sannolikt lika 

 mycket en följd af inlandsisen som af vinterkölden, och det 

 understa, varma, kan troligen endast genom fjordens kommunika- 

 tion med hafvet få och qvarhålla sitt värme. 



Under vintern kan naturligen ytan ej blifva uppvärmd, 

 utan snarare afkyld, och dcrföre borde under den kallare delen 

 af året temperaturen med djupet tilltaga. Sedda i samman- 

 hang med det af mig sommartiden funna förhållandet, erhålla 

 Hammers under vinterns början tagna temperaturserier ^) sin 

 förklaring. Några bland dem, som ej störas af oregelbunden- 

 lieter, anföras här nedan. 



Om man jämför dessa serier med mina, skall man finna 

 en ganska stor likhet, samt att skilnaden endast ligger i för- 

 hållandet närmast ytan, en skilnad, som synbarligen ej är svår 

 att förklara. Vinterkölden har afkylt de öfre sommartiden 

 varma lagren, likväl ej till ett sådant djujo, att hela lagret 

 blifvit genomträngdt. Det qvarstår ännu i 40 famnars djup 



') Medd. om Gröul. H. 4, s. 28. 



