56 AXEL HAMBERG, HYDROGRAFISK-KEMISKA IAKTTAGELSER. 



liaf af olika natur torde vara bestämmande för de hydrografiska 

 förhållandena, och förekomsten af omväxlande kalla och varma 

 vattenlager, som ofta träffats på öfvergången till arktiska haf, 

 tyckes vara utmärkande äfven för Baffins bay. 



Under det att Atlantens vatten är underkastadt jemförelse- 

 vis små variationer i specifik vigt, växlar polarvattnet i detta 

 hänseende ganska betydligt. Sommartiden besitta de isbetäckta 

 hafvens ytlager ofta en mycket låg egentlig vigt, i alla hän- 

 delser lägre än den isfria varma oceanens, medan deras o ut- 

 spädda djupare lager på grund af sin låga temperatur äro af 

 en högre specifik vigt. Ett ytlager af polart ursprung, af låg 

 temperatur och låg salthalt, derunder ett jemförelsevis varmt 

 och underst ånyo ett kallt borde på grund af dessa orsaker 

 vara det enklaste förhållande, som skulle kunna förekomma i 

 de dju^paste delarne af Bafiins bay. I serien N:o 36 återfinnes 

 detta enkla förhållande med den inskränkningen, att de allra 

 öfversta schikten af solvärmen tillfälligtvis fått en något för- 

 höjd temperatur. I serien N:o 35 saknas det understa kalla 

 lagret sannolikt med anledning af seriens ringa djup. 



En sammanställniDg af dessa båda serier återfinnes på 

 taflan III genomsnitt 2. Det varma vattnet tyckes stödja sig 

 mot landet och befinner sig mycket närmare ytan i kustens 

 närhet än på större afstånd från den samma. Såsom kartan 

 på taflan VI visar, ligger detta genomsnitt i ungefär norr och 

 söder. Det kan förefalla underligt, att det varma vattnet är 

 mäktigast i den nordliga delen; men jag har all anledning att 

 förmoda, att ett tvärgenomsnitt i öster och vester mellan serien 

 N:o 36 och Grönlands vestkust skulle visa ett analogt för- 

 hållande. Jag var nämligen i tillfälle att på ett afstånd af 

 omkring 30 sjömil öster oni denna serie iakttaga en temperatur 

 af några tiondels grader öfver 0° i 400 meters djup under den 

 isbetäckta ytan. Emedan serien N:o 36 gifver för 300 meters 

 djup — 1*,5 och för 500 — 0°,9, borde man således kunna 

 misstänka, att det varma lagrets tjocklek skulle tillväxa från 

 midten af Bafiins bay åt öster mot den grönländska vestkusten 

 på samma sätt, som det tyckes göra åt norr mot trakten af 

 Kap York. Det skulle således befinna sig inbäddadt i polar- 

 vatten af olika specifik vigt ett jemförelsevis varmt (öfver 0°) 

 från Atlanten härstammande lager, som skulle följa Vestgrön- 

 lands kust ända upp mot Smith sund. 



