BIUANG TILI. K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 3. N:0 2. 33 



Ibr den s. k. rorastruktiiren, är dock flerstädes iakttagen, men 

 egentligen hos rena qvartsiter, till och mpd hos sådana, som 

 för blotta ögat, eller för mikroskopet med vanlig belysning, 

 visa blott glasig qvartsmassa. Polarisations-mikroskopet lemnar 

 i dylika fall den säkraste upplysningen om strukturens rätta 

 natur. Under det en sådan regelbunden utbildning af struk- 

 turen sannolikt kan sägas vara typisk för i fråga varande 

 bergart, saknas likväl ej exempel, då strukturen, ehuru \\i- 

 bildad i smått, fullkomligt iiknar gneisens genom sina oform- 

 liga qvartsindivider. Vanligast är detta fallet inom vissa 

 mindre partier af preparatet. I detta förhållande ligger syn- 

 barligen en bekräftelse på, att gneis och leptit (eurit) äro 

 tvenne hvarandra till bildningssätt mycket närslägtade berg- 

 arter, hvilket redan för blotta öo^at af deras öfvereånffar sins 

 emellan ni. ra. angifves. Från de rent klastiska berofarterna 

 deremot skiljer sig leptiten såväl genom kornens form i all- 

 mänhet, den må vara regelbunden eller invecklad, som genom 

 deras noggranna passning emot hvaraudras ojemnheter, hvilken 

 sednare omständighet blott som sällsynta undantag torde före- 

 finnas hos de af små brottstycken sammankittade bergarterna. 



Af mineraliska beståndsdelar är synbarligen qvarts den 

 rådande. Blott enstaka korn, mestadels af kristallinisk, strec- 

 kad plagioklas, kunna upptäckas; men mera allmänt små fjäll 

 af glimmer eller kristaller af hornblende. Magnetit och granat 

 äro också ofta närvarande i större eller mindre mängd. 



Hvad särskildt beträffar de redan för obeväpnadt öga 

 ofta lätt synbara kornen af qvarts och fältspat, som inom vissa 

 trakter (särdeles uti den röda hälleflintan med sin leptit) 

 flnnas utskilde i nu beskrifna grundmassa, så förete visser- 

 ligen båda • mineralerna tydlig polarisation, men isynnerhet 

 (jvartsen, som också är fullkomligt klar och genomskinlig. På 

 dessa qvartskorn tycker man sig då också ganska tydligt se, 

 att de äro utskilda något senare, än grundmassan sjelf erhöll 

 sin nuvarande kristallisation. Detta antydes neraligen af 

 qvartskornens oregelbundna form, af deras icke alltid tydliga 

 och skarpa begränsning utan likasom öfvergång till grund- 

 massan genom upptagande af partiklar från denna, men isyn- 

 nerhet af deras små utlöpare åt sidorna (injektioner) in i 

 grundmassan äfvensom af tidt och ofta i dem inneslutna 



3 



