34 D. HUMMEL, OM SVERIGES LAGRADE URBERG. 



fragmenter (?) iitaf gruudmassan ^). Anmärkningsvärd i detta 

 hänseende är också den omständigheten, att fjäll och stäng- 

 lar (tvärsektioner?) af" glimmer inom qvartskornen vanligen 

 ligara »kors och tvärs», under det de inom o-mndmassan der- 

 emot ega en A-iss parallelism samt der \)lott svnas mellan- 

 lagra dess mikroskopiska qvartsindivider. 



Den egentliga, täta liälleflintans utseende för mikroskopet 

 är sannolikt i liufvudsak detsamma som den kornigas (lep- 

 titen). Här är strukturen likväl mvcket svårare att tvdligt 

 iakttaga och en lång tid torde behöfvas, innan man lär känna 

 den tämligen fullständigt. Påfallande är i allmänhet den stora 

 rikedomen på qvarts, under det fältspatsarterna, eller åtmin- 

 stone tydligt kristalliniska individer af dem, äro ganska säll- 

 synta ^). Likaså förekommer i ganska stor mängd hos de 

 röda vurieteterna ett, likasom små molnlika massor ^) utbredt 

 rödt och gulaktigt, genomlvsaude färgämne (förmodligen 

 jernoxidhydrat), hvilket äfven iörekommer inom röd fältspat 

 i allmänhet. Detta har synbarligen det största inflytande på 

 färgen inom den täta, röda hälleflintau. 



x4fven i den röda gneisen och leptiten finnes det i gan- 

 ska stor mängd, såA'äl inom fältspaten som qvartsen. Före- 

 komsten och utbredningen af dessa, man skulle kanske lämp- 

 ligast kunna säga, jernoxidfältningar erbjuda sannolikt mycket 

 af vigt och intresse såväl för mikroskopisten som för geolo- 

 gen, isynnerhet om man uti dem skulle kunna finna ett nå- 

 gorlunda användbart skiljemärke mellan vissa gneis- och 

 hällcfiintafia<rrincrar orenom att lyckas visa, att dessa fällningar 

 tillhöra sjclfva tiden för gneisbildningen samt företrädesvis 

 karakterisera en viss afdclning i densamma. 



Hvad beträffar deras liktidiga bildning med gueisens 

 effen, så ega vi för ett sådant antao:ande för närvarande en 

 grtind såväl i urkonglomeraterna, hvilka ofta utmärka sig ge- 



') ZlRKEL omnämner iui£jefär likartade förhållanden inom siluriska ocli 

 devoni^ka lerskiffrar och benämner denna (jvarts den »sekundära» (1. c.) 



-) Efter allt utseende aftaga de i mängd till ju högre nivå inom urforma- 

 tionen, man sträcker sin undersökning. 



') Dessa upplösas vid starkare förstoring till punkter och oregelbundet 

 formade partier, hvilka ganska mycket påminna om vissa jernoxidhydrat- 

 fällningar. De låta också utlösa sig med svag syra samt fällas med 

 jernoxiilens reagentier. Stunilom ser man detta färgämne hufvudsak- 

 ligen intaga sin plats mellan qvartskornen. eller också genom sin mera 

 regelbundna utbredning gifva åt bergarten nästan ett utseende, som 

 vore den fint skiktad. 



