36 D. HUMMEL, OM SVERIGES LAGRADE URBERG. 



förelse mellan de inom gneisformationen rådande, samt der- 

 jemte fästa oss hufvudsakligen vid deras halt af kiselsyra, så- 

 väl den bundna som den fria, så skall, om vi tillika lägga 

 märke till bergartens stnikturförhållanden, en viss lag möjligen 

 kunna spåras ^). 



Då finner man, att de egentlicra crlimmerijneisernas kisei- 

 syrehalt i allmänhet tyckes variera mellan (30 och 72 % -), un- 

 der det att hälleflintornas (iuclus. leptitens) i allmänhet öfver- 

 stiger 70 % och gerna tyckes hålla sig mellan 72 och 80 

 %, eller om de ljusa qvartsiterna inberäknas går vida högre 

 ända till öfver 99 % '^). Att undantag härifrån gifvas åt båda 

 hållen är ganska naturlifjt, men saiiska anmärkninofsvärdt är 

 likväl, att de citerade analyserna gifva det nämnda resultatet, 

 ändock profven tydligen äro valda utan afseende härpå, utan 

 någon afsigt att komma till ett annat resultat, än att erhålla 

 en bild af dessa bergarters allmänna sammansättning, och så- 

 ledes äro tagna inom olika delar af landet, af olika personer 

 allt efter undersökningens fortgång. 



Detsamma antydes äfven af Roths analyssammanställ- 

 ningar. I detta arbete är ett storartadt material samladt, men 

 hvilket måste med största försigtighet för här ifrågavarande 

 jämförelse användas, emedan bergarternas, särdeles gneisernas 

 strukturförhållanden icke alltid äro väl kända och således 

 mycket, som vi kallat »eurit», der kunnat inflyta under namn 

 afgneis*), i enlighet med bruket utomlands. Den der anförda 



') Kunde man äfven lyckas bestämma glimmevmängden samt"frånräkna denna, 

 då glimmern elter allt utseende bildar en temligeu regellöst vexlande 

 beståndsdel i urformationeiis alla bergarter och således menligt inverkar 

 på bedömandet af kiselsyre- och fältspathalten, så vore kanhända ännu 

 mera vunnet. 



^) Af 8 analyser visa: en 57. en 64, tre 67, en 69, en 71 och en 72 proc. 



Si. Den sistnämnda bildar ett lager i hälleflinta med 7ö proc. Si (Jfr. 

 analyserna i beskr. till bl. Balder.mäg). Om det gamla antagandet, att 

 de röda gneiserua äro kiselsyrerikare än de grå, äfven inom Sverige 

 håller streck, är af de få analyserna ej möjligt bedöma. En undersök- 

 ning i denna riktning vore af stort intresse. 



^) Af 37 analyser (deri inberäknade 6 äldre af Erdmann och Svanberg) 

 visa: en 62, en 64, två 67, två 68, en 69, en 71, tre 72, två 78, en 74, 



sex 75, tre 76, sex 77, fyra 78, en 79, en 80. en 81. en 99 procent Si. 

 Möjligen skall sjelfva tillökningen i kiselsyrehalt betinnas bero i all- 

 mänhet på minskningen af fältspat. Låg kiselsyrehalt kan i många 

 »euritD-aualyser bero endast af en rikligare mängd glimmer. 

 ■*) GUmbel (1. c. sid 210) kommer till det resultat, att de gråa gneisernas 

 kiselsyrehalt i allmänhet vcxlar mellan 60 % och 74 %. Ett par analyser 

 hafva lemnat 80 %. Häri äro likväl tydligen så finkorniga varieteter, 



