40 > D. HUMMEL, OM SA'ERIGES LAGRADE URBERG. 



skulle vara frestad säga, sjelfständig utveckling, antyda dock 

 de flesta förhållandena, att den är blott en inlagring i de röda 

 gneiserna i likhet kanhända med ögougneisen i Bleking och 

 Småland. Detta framgår nemligen dels af sedda vexellagringar 

 dem emellan, dels af öfvergångar i lagerriktningen till röd 

 gneis, men framförallt af dess i stort sedt bestämda begräns- 

 ning, så att den blott inom en viss del framträder temligen 

 utvecklad, men mot vtterkanterna underordnas de röda ornei- 

 serna. Tager man dertill i betraktande dess mot vestra Dal 

 tydliga öfverlagring af rent gråa gneiser, hvilka med östra 

 Sveriges ega stor likhet, så torde deruti också ligga ett stöd 

 för det nyss sagda. 



De röda gneiser, som så att säga innesluta »Jerbogneisen», 

 äro mycket likartade med de under namn af jerngneis kända 

 finare och gröfre strukturvarieteter från Småland, Vestergöt- 

 land m. fl. Afven granitlika saknas icke. 



Men utom dessa intager också en annan, högst karakte- 

 ristisk bergart ett framstående rum och märkligt nog i all- 

 mänhot just i närheten af »Jerbogneisen», med hvilken den 

 har en egendomlig grön glimmerart gemensam. Denna berg- 

 art, som på Dal benämnts »Kroppefjällsgneis» (fordom »pro- 

 togyngneis») är utvecklad som en ögongneis, stundom med 

 tumslånga, ovala fältspatsindivider af röd eller blekröd färg, 

 inbäddade i en grundmassa af qvarts och nyssnämnda gröna 

 glimmer, hvilken mot visst håll utbytes mot svart sådan. 

 Dermed öfvergår bergarten till de vanliga ögongneiserna. 



Den omständigheten, att skarpa kontakter på vissa ställen 

 och under egna förhållanden (Jfr. beskr. till »Rådanefors» och 

 »Baldersnäs») äro sedda mellan jerbogneisen och kroppefjälls- 

 gneiscu, äfven der den förre konkordaut öfverlagrar den sed- 

 nare, är i hög grad värd uppmärksamhet. Ställe* härmed i 

 samband vissa företeelser på södra Dal, hvilka visa, att röda 

 hällellintan (leptiten) stundom bildar med kroppefjällsgneisen 

 särdeles skarpa kontakter ^), t. o. m. innesluter fragmenter 

 (rundade) af samma gneis, under det samma hällefiinta å an- 

 dra sidan företer en lika bestämd och tydlig öfvergåug till 

 de röda gneiser inom trakten, i hvilka jerbogneisen måste an- 

 ses inlagrad, så är det knappast tvifvel underkastadt, att dessa 

 egendomliga förhållanden ega i väsentlig mon sin grund der- 



') Jfr. beskr. till bl. y)Eådanefors» sid. 2.3, fig. 1. 



