BIHAXG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 3. N:0 2. 45 



!ör det kan \dd flygtigt skärskådande tyckas, som sknlle här 

 ingen bestämd ordning förefinnas. Då likväl en sådan på 

 vissa trakter tydligt nog kunnat iakttagas, är det sannolikt, 

 att vid en revision med hänsyn härtill det nu oförstådda eller 

 otydliga skall blifva klart. 



Hälletlintfältets gränser äro för närvarande noggrant kända 

 endast från dess sydliga spets i närheten af Dalkarlsberget 

 (bl. »Latorp») något förbi Filipstad samt på andra sidan förbi 

 Lindesberg och Norberg. Endast den sistnämnde, gående i 

 riktningen SW — NO ^), är för oss här af mera intresse, eme- 

 dan den lemnar upplysning om förhållandet' till gneiserna, 

 under det gränsen mot NNW (förbi Filipstad) endast fram- 

 visar granitmassor mellan hälleflintregionen och gneisen. En 

 jemförelse mellan båda visar dock till en början, att vestra 

 begränsninc(en urspruno-lio-en utofiorts af den röda gneisen en- 

 sam, under det den östra (och södra) utgöres af såväl den gråa 

 som den röda. 



I beskrifningen till bladet »Linde» sökte jag visa, att 

 inom den trakten det egentligen endast är den gråa gneisen, 

 till hvilken »euriten» (leptiten) synes stå i något nära förhål- 

 lande. Vissa dislokationsförhållandeu, för hvilka der redo- 

 göres, antyda också ganska bestämdt, att ordningsföljden dcr- 

 städes är: röd gneis, grå gneis, y)eurit)> (leptit). Der skiktläget 

 är mera orubbadt, antydes röda gneisen vara äldst af dessa 

 tre, hvilket också i någon mån torde bekräftas af gneisernas 

 förhållande till det stora granitmassivet, invid hvilket man 

 nästan uteslutande ser den röda gneisen. Detsamma kan också 

 slutas af förhållandena inom sjelfva hälleflintregionen, vestligt 

 mot Loka. Den från Linde så långt sammanhängande fin- 

 korniga bildningen (leptit) öfvergår der till täta och finskif- 

 riga bergarter (s. s. röd hälleflinta, qvartsit, svart hällefiinta 

 och lerskiffer), hvilka genom sin fullkomliga öfverensstäm- 

 melse med dem på Dal måste anses som yngre, hvilket an- 

 tagande ej heller af deras lagringsförhållande på trakten be- 

 strides. Likheten med Dal sträcker sig ända derhän, att 

 t. o. m. vissa ofvanpå dess urbergarter (lerskiffer eller hälle- 

 flinta) diskordant lagrade konglomeratbildningar ega sina mot- 

 svarigheter i denna del af Örebro län. 



') Öfver de geol. kartbladen: Latovp, Nora, Linde, Biddarhyttan, Bamnäs. 

 Emjchhefg, Avesta o. s. v. 



