48 D. HUMMEL, OM SVERIGES LAGRADE URBERG. 



I samband med nu nämnda bergarter förekommer också 

 en grönskiffer (chloritskiffer), hvilkens ställning inom serien 

 är till följd af jordtäckning ännu svår att nöjaktigt bestämma. 

 Om den utgör ett verkligt lager på en bestämd nivå inom 

 hela serien eller får anses som blott här och der tilltjock- 

 nande inlagringar, lemnas tillsvidare oafgjordt. Likväl kan 

 anmärkas, att den isynnerhet anträffats i närheten af vissa 

 dioritartade, finkorniga bergarter, hvilka icke allenast ofta 

 tyckas öfvergå, kanske blott skenbart, till nämnda grönskiffer, 

 men också kunna visas afskära dennes skikter och malminlag- 

 ringar, och genom sina breccieartade (eller tufflika) bildnin- 

 gar synbarligen måste anses tillhöra en helt annan klass än 

 de lagrade bergarterna (Kjerfvingborn, Elfstorp m. fl.) i). 

 Sådana mörkt gråa eller gröna glimmerrika, glänsande och fina 

 skiffrar ses äfven i nära förening med den gråa och röda lep- 

 titen på vissa trakter (N.W. delen af bl. »Latorp» enligt 

 L1NNAR88ON) utan att man ännu kan bestämdt säga, i hvad för- 

 hållande de stå till de förutnämnda. De saknas ej heller på 

 Dal, der de antagligen hafva sin plats mellan den röda hälle- 

 flintan och urlerskiffern, men för öfrigt ej ega någon konstant 

 utveckling, undantagandes på bl. »Åmål». 



Om således en ordning äfven inom hälleflintregionen kan 

 sägas vara rådande i norra delen af Örebro län, så torde den 

 sannolikt vara följande, uppifrån — nedåt: 



Iurlertikljfer (och chloritskifler) 

 svart nallefitnta 

 j hcit ijvartsit (hälleflinta) 

 qvartsitlaget grå, tät och ko7miy häUefiinta (leptit) 

 I röd, tät och kornig häUefiinta (leptit). 



I alla dessa finnas inlagringar af kalksten oah jcrnmalmer, 

 de förra i synnerhet uti qvartsiten och den mörka hälleflintan. 

 Rörande de sednare har genom de speciela undersökningarne 

 af A. E. Törnebohm och O. Gum.elius m. fl. (den förre inom 

 Filipstads bergslag, den sednare inom bladet »Nora»), hvilka 



') Dylika bergarter träffas i ganska riklig mängd inom mellersta delen af 

 vestra Sverige (Dal och Bohuslän). På Dal förekomma de likväl oftast 

 som mägtiga bäddar i den s. k. Dalformationens lägre afdelning. Detta 

 förhållande skall möjligen befinnas vara en antydan om åldern äfven 

 'för de öfriga, hvilka blott ses genomsätta hälleflintorna och urskitf- 

 rarne. 



