58 D. HC.MMEL, OM SVERIGES LAGRADE URBERG. 



representeras af öfvergångsbildningen mellaa röd gneis och 

 röd hälleflinta d. v. s. vid slutet af jerngneisregionen och att 

 således möjligen den gråa gneisen stundom torde befinnas vara 

 samtidig med den röda hällellintans äldre del, der en vexel- 

 lagring med åtföljande utkilning af båda eger rum och der 

 allagringarne hafva någon större mägtighet ^). För att åskåd- 

 liggöra den omtalade lagen om utvecklingen samt dermed det 

 genetiska beroende eller närmare samband, som synbarligen 

 företrädesvis råder mellan vissa urbergarter och som förorsa- 

 kar, att man måste betrakta den röda hällellintan såsom af- 

 slutningen på jerngneisregionen, den gråa deremot som slutet 

 på granatgneisens region, bifogas här följande ideela genom- 

 skärning af urberget -). 



a röd gneis (jerngneisregionen) h blandad röd och grå gneis 

 a' « hälleflinta (jerngneisregionen) 



f grå gneis (granatgneisregionen) d skiffrar (argillit. pbyllit m. m.) 

 I-' » hälleflinta. 



Oaktadt det möjliga och det sannolika uti nämnda in- 

 vecklade förhållande mellan o-ranatsneisregionen och den äldre 



o o o 



') Exempel på detta förhållande äro på några få ställen observerade. 

 Då bildar den röda leptiten små lager i den gråa gneisen; men på 

 något afstånd utvecklar den sig hastigt till betydande och mera 

 sjelfständiga aflagringar (W. delen af bl. Linde), Härigenom förkla- 

 ras kanske svårigheten att få se dessa bergarters hufvudaflagringar 

 tillsammans (S. Xerike, W. Dal m. fl.). 



^) För så vidt detta märkliga samband kan visas vara gällande för ur- 

 formationeu äfven utom Sverige, har man deruti tydligen ett ojäfak- 

 tigt bevis för, att en bestämd ordning inom denna formation finnes 

 och en ordning eller ett beroende, som väl knappast torde k"nna 

 visas ega någon motsvarighet inom de rent mekaniska sedimenterna. 

 Denna lagbundenhet synes derför väsentligen strida mot det anta- 

 gandet, att urberget är blott en metamorfosprodukt af dylika sedi- 

 menter. Deremot torde den möjligen, i samband med hvad urkonglo- 

 meraterna lärt oss (jfr sid. 30), komma att lemua ett ej ovigtigt 

 stöd för den åsigten, att gneiserna med sina åtföljande respektiva 

 hälleflintor äro i mer eller mindre hög grad »ursprungliga bildningar)» 

 d. v. s. danade ungefärligen i det skick, de nu befinna sig. hvad 

 struktur och sammansättning beträffar. 



