IBIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAXI). 3, N:0 2. 59 

 delen af den röda hälleflintau, bör utan tvifvel den mikrokri- 

 stalliniska serien öfverallt, der den bildar några sjelfständiLm 

 aflagringar, i stort anses vara yngre än gneisbildningen i dess 

 helhet och på denna vitgöra, så att säga, sjelfva afslutningen. 

 Detta är ganska klart åtminstone på de ställen der denna se- 

 rie vinner någon nämnvärd utveckling, såsom inom Småland, 

 Bohuslän, Dal, Nerike, Vermland och Vestmanland. I en viss 

 ordning, högst likartad på de skilda lokalerna, fortgår den 

 derstädes i utveckling uppåt genom bergarter, som högre upp 

 ofta visa stor öfverensstämmelse med de yngre, med visshet 

 rent mekaniska sedimenterna. Denna regelbundenhet är väl 

 knappast tänkbar annat, än under förutsättning såväl af lik- 

 artade förhållanden för dessa bildningars uppkomst som af 

 deras uppkomst också under en viss period på olika trakter. 

 Detta bekräftas äfven deraf, att deras öfverlagring af gneis 

 på sådana trakter ännu ej är sedd. Att de s. k. kambriska 

 bildningarne blifvit lagrade ofvanpå dem, ofta t. o. m. utan 

 att någon synbar rubbning förut egt rum, samt tillkommit på 

 deras bekostnad, har man deremot ofta iakttagit. 



Utan att förneka, att finkorniga bergarter såsom leptit, 

 hällefiinta, qvartsit och t. o. m. lerskiffer här och der anträffats 

 som tydliga inlagringar i den egentliga gneisbildningen, lika- 

 såväl som t. o. m. grofva gneiser stundom äro inlagrade i 

 den mikrokristalliniska serien — de saknas ju icke ens i våra 

 siluriska eller ännu yngre skifferbildniugar! — är det dock 

 med lagringsförhållandena ofta mest öfverensstämmande, att 

 en stor del äfven af de mindre aflagringarne af i fråga va- 

 rande bergarter tydas såsom de i gneisvecken qvarliggande 

 resterna af en fordom möjligen mera betydande bildning och 

 således också hänföras till den afdelning af urberget, som här 

 på grund af sina många hälleflintartade varieteter blifvit be- 

 n;i mnd liällejlintregionen . 



I icke oväsentlig grad visas också det berättigade uti 

 nämnda parallelisering genom de på vidt skilda ställen inom 

 landet funna urkonglomeraterna, hvilka till följd af sin stora 

 likhet, såväl i habitus som förekomstsätt samt framträdande 

 endast i vissa bergarter, väl sannolikt måste tänkas bero af 

 likartade verkningar under en viss period. 



