62 D. HLMMEL, OM SVERIGES LAGRADE URBEKG. 



I Pyrenéernas dalar kan man mot spanska gränsen vis- 

 serligen lätt skönja en särdeles långsamt försiggående öfver- 

 gång från rent grå gneis (med granatgneis) uppåt till allt fi- 

 nare gneis (leptit), qvartsit, fin glimmerskijfer (leptit) och ler- 

 glimmer skiffer, titan att den minsta antydan förefinnes till ett 

 afbrott under hela den tid, som dessa atiagringar represen- 

 tera; men här förändras allt helt plötsligt. Närmast ofvanpå 

 lerglimmerskiffern ser man nemligen en svart ahinshifer med 

 orsten, (eller grå, glänsande grafitshifer), hvilken har skarp 

 gräns mot den underliggande bergarten, men uppåt öfvergår 

 till en gråvaekeartad lerskiffex. Härmed börjar också tydligen 

 serien af klastiska bergarter. Ofvanpå denne hvilar Pyrené- 

 ernas egendomliga siluriska kalksten, hvilken egentligen utgö- 

 res af en tät vexellagring, äfven linsformig, mellan en blågrå, 

 temligen mörk kalksten och en »euritqvartsiten» liknande 

 bergart af ljusgrå färg. Inom denna bildning råder till en 

 början den sistnämnde, högre upp deremot kalken, i hvilken 

 äro anträffade Ortoceras Bolieminim, Cardiola interrupta, Ortis, 

 Scyphocrinites (enl. Leymerie). I den underliggande skiffern 

 äro som en sällsynthet graptoliter funna, men icke af den be- 

 skaffenhet, att de kunnat bestämmas. Lerskiffern är inom 

 vissa delar af Pyrenéerna utvecklad till en ganska stor mäg- 

 tighet och utmärker sig ofta nog genom vissa mineraler (chi- 

 astolit och andalusit) samt genom en tydlig skiktning. Den 

 öfvergår i lagerriktningen stundom till kalksten genom kil- 

 formig vexellagring och förefinnes äfven som körtlar i den- 

 samma — allt förhållanden, som öfverensstämraa med dem i 

 Jemtland. 



Alla de nyssnämnde hristalUniska bergarterna, hvilka sa- 

 des tillsammans tydligen utgöra en fortgående bildning, ega 

 sina motsvarigheter inom vår urformation. Den gråa gneisen 

 är nemligen en fullkomlig afbild af Södermanlands granat- 

 gneis och leptiten med dess fina gliram erskiffcrartade bild- 

 ningar äro också välbekanta från våra större hälleflintfält, sär- 

 deles i Småland. Den Södermanländska gråa gneisens gröfre 

 varieteter framträda likväl icke. Men det förhållandet att, då 

 granaterna saknas, gneisen likväl bibehåller sin habitus all- 

 deles oförändrad, råder der likasom här. 



Samma körtelformiga bildning, samma färg på bestånds- 

 delarne, likartade inlagringar samt utvecklingen till allt finare 

 ffråa strukturvarieteter gör sisf crällande äfven der. 



