BIHAXG TILL K. SV. VET. AKAD. HANDL. B. 3. N:0 2. 67 



såväl i bergarternas habitus, som i deras förliållande till livar- 

 andra. Af allt hvad man för närvarande känner förmärkes 

 intet, som står i strid med den uppfattning, företeelserna 

 inom Sverige föranledt ^). Tvertom är man efter en sådan 

 granskning öfvertygad om en storartad öfverensstämmelse. I 

 Frankrikes norra ocli östra del ger sig denna nemligen till- 

 känna uti de röda gneisernas gradvisa öfvergång uppåt till 

 finare röda aflagringar och till lerskifFer, såsom i vestra och 

 södra Sverige. Men i södra delen af Frankrike (Pyrenéerna) 

 möter man samma afvikande förhållande som i mellersta Sve- 

 rige. En ofantlig grå gneisbildning utvecklar sig der på ett 

 likartadt sätt som hos oss (i Södermanland och Nerike) till 

 allt finare gråa aflagringar och till lerglimmerskiffer, under det 

 att den röda gneisbildningen (äfvensom dess hälleflinta och 

 leptit) är frånvarande eller åtminstone icke genom böjningar 

 kommit, i dagen. 



Dessa sistnämnda förhållanden upprepas i Alperna, mot 

 hvilkas ostligare belägna del de röda gneiserna åter framträda. 

 Här är den Bayerska undersökningen af största vigt, i det den 

 icke allenast visar, att samma utveckling genom likartade 

 strukturvarieteter i en viss ordning äfven der eger rum, utan 

 derjemte låter oss känna åldersförhällandet mellan de röda 

 och de gråa gneiserna. Lägges härtill den omständigheten, att 

 i Odenwald den röda korniga hälleflintan (leptit) förekommer 

 i samma förhållande till den gråa gneisen som i Nerike, under 

 det att de ej aflägsna Yogeserna utmärka sig för röd gneis och 

 röd leptit (hälleflinta m. m.), och således antagligen den gråa 

 gneisen åt det hållet kilar ut, så kan ej nekas, att öfverens- 

 stämmelsen är högst anmärkningsvärd och helt visst af så 

 stort intresse, att den borde mana till ytterligare arbeten i 

 samma riktning samt inom en mera vidsträckt del af jord- 

 ytan. 



Senare tillägg: Sedan jag denna höst, på återväg från en geologisk 

 öfversigtsresa i Sveriges nordligaste Lappmarker, varit i tillfälle studera 

 Norges lagrade urberg på vissa vigtigare punkter, har jag kommit till den 

 åsigt, att äfven der den största öfverensstämmelse med Sverige är rådande. 

 Norge utgöres nemligen till stor del af samma gråa gneiser, som inom Sve- 

 rige blifvit betecknade med namnet gi-anatgneisregionen. Gränser för dessa 

 äro ungefärligen Molde i N. W. och Ekhcold i S. O. Deremellan bilda de 

 sannolikt ett sammanhängande fält, som mot sydliga Norge breder vit sig 

 samt öfverlagras (i Telemarken) af en serie finkomiga och finskifiriga qvarts- 



') Jfr. sidd. 55—60. 



