Frågan om sillens varieteter eller de s. k. sillracerna 

 torde ännn ej kunna anses vara på ett för vetenskapen till- 

 fredsställande sätt löst. Synnerligast gäller detta om de inom 

 ett inskränktare område förekommande lokalformer, som ofta 

 omtalas i den hithörande litteraturen. De skiljaktigheter, som 

 dessa förete, angifvas stundom vara sådana, som blott af ett 

 vandt öga och då fisken ses i större massa kunna varseblifvas. 

 Vetenskapen kan dock ej nöja sig med så obestämda och på 

 olika uppfattning beroende kännetecken, helst som man säker- 

 ligen ofta förvexlat olikheter, hvilka blott berott på skilnad i 

 ålder, olika tillgång på näring, mer eller mindre framskriden 

 generations-utveckling m. m., med verkliga raceskilnader. 

 Inom mindre hafsområden, der några betydligare olikheter i 

 afseende på vattnets sälta och faunans beskaffenhet ej kunna 

 uppvisas, genom hvilka uppkomsten af skilda racer kunde för- 

 klaras, torde en noggrann undersökning vara af nöden, innan 

 man söker tyda olikheterna, som anträffas hos sillformer, hvilka 

 uppträda på skilda tider och lokaler, såsom varande karakterer, 

 utmärkande skilda racer. Detta synes vara så mycket mera 

 nödvändigt, som helt visst berättigade tvifvel, huruvida sillen 

 verkligen är en så stationär fisk. som man vanligen antager, 

 i senare tider från flera håll blifvit framstälda ^). 



För att på ett af subjektivt tycke mindre beroende sätt 

 söka utröna, inom hvilka gränser de karakterer vexla, hvilka 

 vanligen användas vid beskrifningen af sillens racer, företog 

 jag mig, på uppmaning af Prof. F. A. Smitt, att uppmäta de 

 på Riksmuseum förvarade samlingarne af skandinaviska sill- 

 former. Den rikhaltio-aste delen af dessa utgöres af den sam- 

 Ung strömmingsformer, som hopbragts af Prof. C. J. Sunde- 



') Se G. C. Cederströms Naturhist. betraktelser öfver sillfiskarnes tillhåll 

 och vandringar, Sthm 1871, samt G. O. Särs Indberetning til Departementet 

 for det indre 1870—73. 



