10 KJELLMAN, OM SPETSBERGENS THALLOPHYTER. 



förda till Sydkap från norska kusten, der båda arterna, som be- 

 kant, äro mycket vanliofa. Vid flera tillfällen och på flera 

 olika ställen säg jag imder resan mellan Norge och Spetsber- 

 gen på hafsytan flytande hafsväxter. Så t. ex. iakttogs den 

 4:de Aug. 1873, då vi befunno oss något söder om Beeren 

 Eiland, en stor mängd Fucaceer: Fucus vesiculosus, Halidrys 

 siliquosa och Halicoccus nodosus, och såväl norr som söder 

 om denna ö och längs hela Spetsbergens vestra kust voro fly- 

 tande större thallophyter, mest Fucaceer, ej sällsynta. 



(3. P. atrorubescens (Dillw.) Gkev.)1) 



Fl. Edin, p. 308 (sec. J. Ag. Spec. Alg. 11, p. 1035). Con- 



ferva atrorubescens Dillw. Conf. f 70. 

 Cfr. J. Ag. Spetsb. Alg. Till. p. 48. 



(4. P. elougata (Huds.) Hakv.) 



in Hook. Brit. Fl. v. II, p. 333. Confcrva elongata Huds. 

 Fl. Angl. p. 599. sec. J. Ag. Spcc. Alg. H, p. 1004. 

 Cfr. J. Åg. Spetsb. Alg. Bidr. p. 11. 



Fam. III. SPH.EROCOCCE^. 



Gen. I. DELESSERIA (Laiuour.) J. Ag. 



Spec. Alg. II, p. 677. Lainoiir. Ess. p. 34; ex parte. 



1. D. siiiuosa (Good. & Woodw.) Lamour. 



1. c. p. 36; Fucus sinuosus Good. & Wood. in Lin. 

 Träns. 111, p. 111. Sydkap ( — f angusta — uppkastad 

 på stranden); Isfjorden: Kolbay, Green-Harbour, Skans- 

 bay, Gåsöarna; Smeerenbergbay; Foulbay; Fairhavn; 

 Mosselbay; Treurenbergbay (hufvudformen och f. an- 

 gusta) Low Island; Duym Point. — 

 Af denna lokalförteckning synes, att arten förekommer 

 längs Spetsbergens hela vestra och norra kust och äfven blif- 

 vit anträfl*ad på ostkusten af Yestspetsborgen — i Hinlopeu 

 Strait. Dqu är en bland Spetsbergens vanligaste Florideer, 

 men anträffas dock ingenstädes i något större antal individ. — 

 Det djup, på hvilken den förekommer, vexlar högst betyd- 

 ligt. Vid jMosselbay erhöllos unga individ på l'/.^ — 2 famnars 



') Dermed, att namnet på en art är omslutet af parentes, antydes, att 

 ai-ten uppgif ves förekomma vid Spetsbergen, men ej blifvit återfunnen 

 under expeditionen 1872—1873. 



