12 NORDENSKIÖLD, REDOG. FÖR 187 5 ÅRS EXPEDITION TILL JENISSEJ. 



land och spärrar ofta framfärden vid utskjutande uddar. Dock 

 hade Isaksen en gång redan i början af Juni nått kap Nassau. 

 Vid afsegiingen om våren till Novaja Semlja finner man det 

 isband, som omgifver kusten, mest skingradt i riktningen mot 

 ]\Iatotschkin och utanför mot Xorra udden af Gåskap,hvarför genom- 

 brytningen säkrast försökes på dessa ställen. Söder om Gås- 

 landet ligger bugten mot Waigatschsundet för det mesta fylld 

 med is allt intill medlet af Juli, någongång till medlet af Au- 

 gusti. I slutet af Augusti eller början af September blir det 

 deremot fullkomligt isfritt pu södra delen af vestkusten och man 

 kan till och med vid denna tid beräkna att kringsegla hela ön 

 i nästan isfritt haf. Isen i Kariska hafvet drifver icke bort, men 

 smälter bort. Vanligen har den i början af Sept. till större de- 

 len försvunnit. 



Den 22 Juni om aftonen kastade vi ankar i en bugt, som 

 skjuter in på norra sidan af Gåslandet och bildar södra delen 

 af den hafsvik, som på kartorna är betecknad med Möllerbay. 

 Bugten är uppfylld af grund, så att man vid in- och utseglingen 

 ständigt måste anlita lodet. Härtill kommer, att ankarbottnen 

 är dålig och att bugten iir fullkomligt öppen mot nordvest, till 

 följd hvaraf den såkallade hamnen är farlig att anlöpa, osäker 

 att ligga i och under X.V. vind med segelfartyg svår att lemna. 

 Straxt sedan ankaret fallit gingo vi i land på det söder om 

 ankarplatsen belägna Gåslandet. Den del af Xovaja Semlja, 

 som betecknas med detta namn, bildar en jemnhög kuststräcka, 

 belägen på öns vestkust, mellan 71° 21' och 72° 15' N. Lat. 

 Namnet (Gussinnoi-nos) har landsträckan erhållit af ryssarne 

 med anledning deraf, att den massa småsjöar, af hvilka det är 

 upptaget, under sommartiden utgör ett favorittillhåll för skaror 

 af gäss, som här häcka och rugga. — Ännu mer betecknande 

 skulle kanske namnet Svanland vara — med anledning af den 

 mängd svanor (Cygnus Bewickii) som här häcka. — Mot hafs- 

 kusten slutar landet nästan öfverallt med en 10 å 50 fot hög 

 brant afsats, framför hvilken under vintern en mäktig snöfot 

 samlar sig. Dessa ofantliga drifvor lågo ännu qvar nästan öfver- 

 allt. Det inre af landet var deremot redan for det mesta snö- 

 fritt, men vegetationen föga framskriden, så att botanisten ännu 

 endast kunde insamla blommor af Ranunculus sulphureus, R. 

 pygmaeus, Cochlearia fenestrata, Pedicularis lanata P. dasyantha, 

 Erithrichium villosum och Saxifraga oppositifolia. Öfverallt 

 var marken genomkorsad af lemmelhål och lemmelgångar, 



