14 NORDENSKIÖLD, REDOG. FÖR 1875 AKS EXPEDITION TILL JEN1S5EJ. 



i genomskärning och som upptill hade en 7 tums djup urgröp- 

 ning med 19 tums genomskärning, i hvilken de fyra, stora, 

 gråhvita äggen voro lagda. Aggen rufvades af honan, men 

 äfven hannen uppehöll sig i boets grannskap. Såväl hanne 

 som hona voro ytterst skygga, så att man endast med svårig- 

 het kunde komma dem inom skotthåll. 



Efter återkomsten till fartyget lyftade vi (d. 24:de Juni) ankar, 

 kryssade ut ur fjorden och seglade sedan vidare norrut. Om 

 natten mot den 25 :te svablade vi på ett djup af 30 famnar, 

 med ringa utbyte, om jag undantager otaliga sjöborrar (echiner), 

 som efter en kort stund i sådan mängd fastade sig vid svabelns 

 trådar, att denne blef nästan förstörd. Vid ett tillfälle upphem- 

 tade svabeln sålunda på en gång 300 stycken af dessa djur. 

 oaktadt endast en ganska obetydlig terräng blifvit öfversopad. 

 Detta ger en bild af individrikedomen i dessa haf och kanske 

 äfven af den benägenhet, som djuren i polartrakterna liafva att 

 hopa sig koloni vis på vissa ställen. 



Den 25:te på förmiddagen fälldes ankaret i Lilla Karmakul 

 Bay. Landskapet har här ungefär samma utseende som vid 

 Gåslandet, med undantag att strandafsatserna äro något högre 

 och att bugten är uppfylld af en mängd holmar. Fast is låg 

 ännu, om ock mycket genomfrätt, qvar i några långt inskjutande 

 vikar och utgjorde såsom vanligt tillhåll för en mängd små 

 salar (Phoca hispida), hvilka dock voro mycket skygga och dess- 

 utom svåråtkomliga till följd af isens sönderfrätta beskaffenhet. 

 På holmarna häckade borgmästaren, teistar och den vanliga ej- 

 dern (Somateria mollissima). 



De flesta af de ejdrar, som flögo ikring i hamnen, tycktes 

 deremot utgöras af Grönlands-ejdern (Somateria spectabilis), hvil- 

 ken äfven på andra ställen längs med kusten sågs i ej obetydligt 

 antal. Något bo af densamma kunde vi dock ej fa rätt på. 

 Möjligen är en af fångstmännen yttrad åsigt, att den oftast häc- 

 kar vid sjöar i det inre af landet, riktig. Anmärkas bör dock, 

 att de filngstmän, som jag 1873 träflade i van ^lijens-bay på 

 Spetsbergen, med bestämdhet påstodo att denna fogel under 

 nämnda år häckade på Axels öar i Belsound, — och de påstodo 

 tillika, att äggen voro något mindre, mera rent grönfärgade, och 

 af en finare smak än den vanliga ejderns. Det af fångstmännen 

 använda namnet är oegentligt, emedan »Grönlands-ejdern» en- 

 dast förekommer tämligen sällan på Grönland och sällan häckar 

 därstädes, hvarför den äfven, såsom det för denna fogel i Grön- 



