1(3 NORDENSKIÖLD, REDOG. FÖR 187 5 ARS EXPEDITION TILL JENISSEJ. 



naiide om, såsom ofta är fallet, nåofot konstant fel insmugit siff 

 i graderingen efter termometrames aflemnande af fabrikanten. 



Utanför Besimannaja Bay seglade vi äter igenom några 

 spridda drifisband, hvilka såsom vanligt fullkomligt dämpade 

 all sjögång. Såsom ofta är fallet inom drifisen, afstannade äfven 

 vinden fullkomligt, så att fartyget slutligen måste bogseras in i 

 fjorden, i hvars mynning ankaret fälldes den 2:dra Juli om 

 morgonen. Hela den föregående dagen hade zoologerne dels 

 skrapat från fartyget, dock till följd af bottnens ogynnsamma 

 beskaffenhet (lös sandbotten) med föga utbyte, dels med släphåf 

 undersökt djurlifvet i vattenytan. Bland de här förekommande 

 ytdjuren må särskildt nämnas ett rikligt antal Beroider och me- 

 dusor, af hvilka en del afritades. ^Mycket stora former af dessa 

 djur, t. ex. medusor af 0,3 till 0,4 meters genomskärning, äro 

 sällsynta i polarhafven, men förekomma dock någongång. Jag 

 har till exempel en eller annan gång sett brunfargade medusor 

 af denna storlek till och med i grannskapet af Sju-öarne — och 

 liksom i sydligare haf utgör dessa medusors slemmassa äfven 

 här tillhåll för en mängd egendomliga krustaceer. Smärre me- 

 dusor och praktfulla Beroider äro deremot i polarhafven tidtals 

 mycket allmänna i vattenbrynet, hvarest de isynnerhet tyckas 

 krinijsimma i luffnt och stilla solskensväder. Beklafjlis^en har 

 svårigheten att konservera dessa slemdjur omöjliggjort hemfö- 

 randet af några samlingar af dem — och från dessa haf äro de 

 derför ännu mycket ofullständigt kända. En redogörelse skall 

 framdeles lemnas för de former, som hunno afritas. 



Redan innan ankaret fälldes varskoddes några renar, som 

 betade på strandvallen. Theel gick med anledning häraf i land 

 med en af harpunerarne för att jaga dem. Xovaja Semlja-re- 

 nen är enligt fångstmännens utsago till storlek och form betyd- 

 ligt skild från Spetsbergsrenen, hvilken är mindre, om hösten 

 fetare och mer klumpigt byggd — en olikhet, som äfven vid 

 första påseendet faller i ögonen och som äfven bekräftas genom 

 jemförande af skeletten. Spetshergsrenen tyckes således tillhöra 

 en egen isolerad, kanske något förknytt polarras, hvilken icke, 

 såso7n jag förut förmodat, kan blifva rekryterad från Novaja 

 Semlja. På Spetsbergen hafva dock renarne sedan 100 år till- 

 baka varit utsatta för en så hejdlös jagt, nästan i hvarje dal- 

 gång och på hvarje strandvall, der de kunna finna sin näring, 

 att det är föga sannolikt, att stora skaror af dessa djur fortfarande 

 skulle kunna möta oss nästan vid hvar och en af dess fjordar, 



