24 NORDENSKIÖLD, REDOG. FÖR 187 5 ÅRS EXPEDITION TILL JENISSEJ. 



dödades, och då vattnet till följd härafblef blodblandadt, begyn te 

 den senare h valarten förfölja båtarne, så att man ofta måste 

 skydda sig genom att draga båtarne upp på isstycken. 



Innan afresan nedlades af Lundström en minimi-termo- 

 meter i en varde på högsta toppen af ett berg i det inre af 

 sundet. Berget är på kartan utmärkt med namnet Lundströms 

 berg och har enligt aneroid-observationer en höjd af 924 met. 



Under bestigningen af berget fann Lundström vid en höjd 

 af 600 fot en vegetation yppigare och längre framskriden än 

 vid kusten. På samma ställe träffades äfven 3:ne exemplar af 

 en Harpalus-art, ett par daggmaskar, åtskilliga flugor m. m. 

 Ännu på en höjd af 2000 fot träfiades blommor af Papaver nu- 

 dicaule. Toppen af berget var snöfri och saknade all fanerogam 

 vegetation. Dock träffades här ännu några mossor och en laf 

 (Cetraria nivalis) i särdeles vackra exemplar. Nedanför toppen 

 lågo stora snömassor. 



Kort efter det vi lemnat Matotschkin måste vi lägga bi 

 for en svår S.V. storm med hög sjö. Redan morgonen den 14:de 

 hade dock stormen blåst ut och gifvit vika för en fullkomlig- 

 stiltje, under hvilken vi drefvo nära land. Ankaret fälldes och 

 vi rodde genom en tät dimma i land straxt utanför en bugt, 

 som af fångstmännen kallas Skoddebay, ett namn som åtminstone 

 för tillfället syntes väl berättigadt. Allt var nemligen insvept 

 i en så ogfenomtränolior dimma, att kommunikationen mellan 

 fartyget och land måste verkställas med ledning af kompassen. 

 Vi gjorde här en synnerligen riklig skörd af praktfulla jura- 

 försteningar, för det mesta af samma slag som de, hvilka träf- 

 fades söder om Besimannaja bay, och här liksom der inneslutna 

 i konkretionsbollar, hvilka lågo på strandvallen lössköljda ur öf- 

 verliggande bergmassor. Sjelfva strandklyften utgjordes af en 

 svart kalksten, med af glacierer refflade hällar, innehållande 

 sparsamt försteningar tillhörande en helt annan formation, nem- 

 ligen samma permo-karbonformation, som förekommer vid Norra 

 Gåskap. 



I jurabollarne förekommo en mängd ammoniter med gi-annt 

 metallglänsande skal — och jag anser högst sannolikt, att dessa 

 metallglänsande försteningar gifvit upphof till den bekanta be- 

 rättelsen om på Novaja Semlja förekommande silfveranflog, 

 hvilken föranledde JuscHKows expedition 1757, PiOSMUISLows 

 1768 — 1769 och Ludlows 1807 (se Litke, Viermalige Reise &. 

 s. 70 o. följ.). I sammanhang härmed må omnämnas, att de 



