36 NORDENSKIÖLD, REDOG. FÖR 187 5 ÅKS EXPEDITION TILL JENISSEJ. 



djurlif. De draggningar vi anställde visade nu, att detta, i af- 

 seende å djurlifvet, ingalunda är fallet, utan att tvärtom dess 

 ler- och sandblandade botten utgör hemvist för en massa af 

 hafsdjur, kanske till antalet arter ej jemförliga med djurformerna 

 i sydligare haf eller ens med hafvet vid Spetsbergens vestkust, 

 men helt säkert till individrikedom jemförliga med de i detta 

 hänseende rikast lottade delar af oceanen. Såsom jag redan 

 omnämnt, är ytvattnet i Kariska hafvet föga salt och om som- 

 maren åtminstone tidtals ganska varmt. Men redan på ett djup 

 af några få famnar blir vattnets salthalt nära lika stor som 

 hafvets vid Korges vestkust och temperaturen nästan konstant 

 — 1,7°. Det är detta kalla salta vatten, som utgör det element, 

 i hvilket de flesta af Kariska hafvets djurformer året om lefva, 

 och dock möta vi här en mängd kraftigt utvecklade former, — 

 t. ex. en gigantisk Alecto, en ovanligt stor Ophioglypha, oräk- 

 neliga massor af Ctenodiscus o. s. v., och det egendomliga 

 förhållandet äger här rum, att vattnet på ytan, såsom direkta 

 försök utvisa, utgör ett dödligt gift för de djur, som upphem- 

 tas från den några få famnar längre ned belägna bottnen. Så- 

 som egendomligt för Kariska hafvet må slutligen anföras, att 

 sjöborrar här äro så sällsynta, att under de otaliga draggningar 

 och svablingar, som af oss här anställdes, endast ett enda till 

 denna grupp hörande djur erhölls. Af högre djur träffar man 

 här för det mesta samma former som i andra polarhaf. Dock 

 är fågellifvet vid Kariska hafvets ostkust till följd af brist på 

 lämpliga häckningsställen å den närliggande stranden mycket 

 fattigt i jemförelse med fågellifvet utanför Spetsbergen och 

 Novaja Semljas vestkust. Hvalar visa sig här ytterst sällan, 

 hvaremot säl och hvalross förekomma rikligt nog bland drif- 

 isen. Hvalrossen uppträder synnerligen ymnigt vid en »bval- 

 rossbank» belägen i grannskapet af 72", vid Jalmals vestkust 

 och så nära land, att dess tillvaro var bekant för samojederna. 

 Under de draggningar vi anställde, om ej på sjelfva banken så 

 åtminstone i dess grannskap, upphemtade skrapan icke några 

 högre alger, tillföljd hvaraf jag förmodar, att det är rikedomen 

 på större snäckor som gör denna bank till ett favorittillhåll för 

 hvalrossen. Ofta nog är magen på de hvalrossar som fångas 

 fylld med den köttiga delen af större bivalver, hvilka innan de 

 nedsväljts blifvit med utomordentlig skicklighet befriade från 

 sitt hårda, svårsmälta kalkskal. 



