38 NORDENSKIÖLD, REDOG. FÖR 18 75 ÅRS EXPEDITION TILL JENISSEJ. 



lätt att komma den inom skotthåll och att få det »nöjet» att 

 med kula hafva dödat ett par af dessa djur. Sällan erhåller 

 man dock på detta sätt det skjutna djuret. Om kulan genom- 

 borrar dess hufvudskål, helst bakom örat, eller om skytten har 

 den ovanliga lyckan att träffa hjertat, dör djuret visserligen 

 genast, men det sjunker vanligen till botten innan båten kommer 

 inom kasthåll för harpunen. Om deremot kulan ej dödar ögon- 

 blickligen eller nästan ögonblickligen, så kan båten sällan ro 

 fatt den sårade hvalrossen. Ifall något internationelt fördrag 

 kommer till stånd rörande ishafsfångsten, bör derför hvalross- 

 jagten med bössa, såsom ytterst förödande och sällan ledande 

 till det åsyftade målet, helt och hållet förbjudas. 



På eftermiddagen samma dag gick jag jemte Lundström 

 och Sttjxberg i land på en från Jalmal något litet utskjutande 

 udde pä norra sidan om mynningen af en temligen betydlig 

 elf. Landstigningsstället var beläget vid lat. 72° 18', long. 

 68° 42'. Landet begränsades här af en låg strandfjäre, från 

 hvilken på ett afstånd af 100 steg en 20 till 100 fot hög tvär- 

 brant strandvall höjer sig. Ofvan om strandvallen vidtog en 

 vidsträckt, svagt undulerande slätt, betäckt med en vegetation, 

 som visserligen var ytterst enformig, men dock vida yppigare 

 än Waigatschöns och Xovaja Semljas. Härom meddelar Lund- 

 ström följande: 



»Den vegetation, som bekläder Jalmals stora slättland, synes, 

 att döma efter den punkt på detsamma, som jag hade till- 

 fälle att närmare undersöka, vara ganska enformig. Härtill 

 bidrager utan tvifvel markens enahanda beskaffenhet samt Irån- 

 varon af stenar eller fast klyft och några mera betydande höj- 

 der. Emellertid företedde floran anmärkningsvärda olikheter, 

 1) närmast kusten, 2) på det inre torra slättlandet (den egentliga 

 Jalmal-tundran) och 3) i de dalar eller fördjupningar, som de 

 större eller mindre vattendragen bildade uti det inre landet. 



Närmast kusten, ofvanför det högsta vattenståndet och öf- 

 verallt pd strandsluttningen, hade man onekligen den största 

 mångfalden af arter. Här fanns nemligen en ganska yppig gräs- 

 vegetation af Aira ccespitosa L. var., Catabrosa conciiina Th. 

 Fr., Poa "pratensis L., Dnpontia Fischeri E. Br. och såsom 

 isynnerhet utmärkande Alopecurus alpinus Sm. Dessutom, och 

 inströdda ibland dessa, förekommo Artemisia vulgaris L. (:i 

 Tilesii Ledeb., Cineraria campestris Retz., Pedicularis lanata 

 Pall., Raminculus borealis Trautv.^ Papaver nudicaule L., 



