BIIIANG TILL K. SV. VET. AKAD. HANDLINGAR. BAND. 4- N:0 1. 79 



befattade sig synnerligen mycket med sjömannagöromålen, 

 men desto mer med handel och varor, och som äfven af be- 

 sättningen sällan benämndes kapten (kapitan), utan oftast 

 hnsbonde (hosäin). Sjelfva fartygets inredning svarade mot 

 denna anordning. Hela försalongen var inredd till handels- 

 bod med hyllor för varorna längs med väggarnc, sedvanlig 

 disk m, m. Aktersalongen begagnades till kontor, skrif- och 

 sänfjrum för husbonden och var dessutom äfvenledes öfver- 

 fylld med allehanda handelsvaror, spritfastage m. m. Någon 

 plats för passagerare fanns således icke, och de första ögon- 

 blicken efter det vi med upphissad svensk flagg lagt till vid 

 ånofbåten var »husbondens», hr Ivan Michailovitsch Jat.scii- 

 MENJEFFS bemötande mot oss ingalunda synnerligen vänligt. 

 Han var till och med i början föga benägen att taga oss med 

 sig. Men knappast hade jag med tillhjelp af vår lots Feodor 

 och ett svenskt-ryskt lexikon lyckats för honom förklara, 

 hvad slags folk vi voro och hvilken resa vi gjort, förr än 

 allt förändrade sig fullständigt, och från denna stund hade 

 vi i honom den ang-enämaste och mest förekommande värd, 

 vi kunde önska oss. För att bereda oss plats om bord blef 

 en förut med varor fylld däckshytt tömd och inredd till 

 passagerarerum. Utrvmmet var dock här ingalunda stort. 

 Om natten kunde vi t. ex. endast med svårighet ligga i 

 bredd på en af bräder hopslagen brits, som upptog nästan 

 hela hytten. Fångstmännen fingo till en början plats hvar 

 det passade i maskinrummet, hvarest de väl omhuldades af 

 maskinisten. Sedermera erhöllo vi ett annat något rymligare 

 varukontor, och våra fångstmän fingo det vi i början inne- 

 haft. Det nautiska befälet om bord fördes af två styr- och 

 kändtmän, af ett ståtligt och originelt utseende, hvilka, klädda 

 i långa kaftaner, hvar sin vakt sutto på en stol vid ratten, 

 oftast utan att hålla i rodret, merendels rökande en af groft 

 papper för hand förfärdigad papyross och med det mest 

 sorglösa utseende i verlden vexlande skämtsamma ord med 

 de nedanför gående. En man stod ständigt i fören, oafbru- 

 tet profvande djupet med en lång stång. För att undvika 

 den djupa kungsådrans starka ström togs nämligen alltid 

 kursen ej på det djupaste stället af floden, utan så nära 

 stranden som möjligt, ofta så nära, att man nästan kunnat 

 hoppa i land och att vår Nordlandsbåt, som fördes på släp 

 vid sidan af ångbåten, tidtals släpades öfver grund. Dess- 



