BIHANG TILL K. SV. VET. AKAD. HANDLINGAR. BAND. 4. N:0 3. 5 



Vestergötland omkring Hjelmaren och Mälaren. Han omnämner 

 de flesta af här framgående större åsar och angifver deras sträck- 

 nmcr. Han säger, att de allmännast gä i norr och söder med 

 krökningar och utgrenhigar, hvilka sistnämnda dock alltid till- 

 stöta från norden. Vidare påpekar han, att de inom bergiga orter 

 städse följa hufvuddalarne, men att de äfven stundom gå öfver 

 smärre bergsträckor. De äro ofta afskurne af strömmar och 

 sjöar, men återtaga ånyo sin kosa på andra sidan. Profilen 

 tvärtöfver är en »stympad con, mer eller mindre spitsig». Stun- 

 dom dock plana fält, hedar eller moar. De bestå af sand, grus, 

 rullad och slipad klappersten, innehålla sällan större »geschieber», 

 hvaremot dylika äro allmänna på ytan. Asarnes inre struktur 

 är oordentlig eller en sammanblandad massa af grus och klap- 

 persten utan tecken till lager eller hvarf, såsom »i de sandbankar 

 som uppkommit af Alluvialdepoter». Bland gruset och klapperste- 

 nen finnas ofta ganska långväga och i orten främmande bergarter. 



På grund af sina iakttagelser kommer HismGER till det 

 resultat : 



att åsar existerade före den tid, då strömmarne utgräfde 

 sina nuvarande kanaler; 



att de tillkommit genom en våldsam öfversvämning och i 

 häftigt strömmande vatten; 



att denna kraftyttring verkade från norr och nordvest från 

 berglandet nedåt slätterna; 



att denna katastrof inträffade närmast före den, som ver- 

 kade de egentliga stora geschiebernas utbredning; 



samt att de tillhöra diluvialbildningen. 



I ett följande häfte af samma verk ^) säger HisiNGEE, att 

 sändåsarnes botten består af sand, och att hufvudämnet i åsarrie 

 sällan är sand enbart, utan vanligen i blandning med grus och 

 rullsten. Här delar han äfven åsarne efter olika bildningssätt. 

 Sålunda böra de, som framgå i dalar och en del på slättlarfdet, 

 hafva tillkommit genom inverkan af från norr under diluvial- 

 epoken nedstörtande strömdrag, som medfört sand och rullsten. 

 Dessa strömmar hafva då helt uppfylt dalen och afsatt åsryg- 

 garne i sin strömfåra. »Också finner man ofta jemte åsarnes si- 

 dor ännu qvarstående smärre vattensamlingar, mossar, kärr och 

 sumpig mark såsom lemningar af den forna vattenmassan» -). 



Andra åsar kunna vara af hafssvallet och vågorna uppka- 

 stade, då landet började stiga, öfver vattenytan, och äro att anse 



') »Bidrag till Sveriges geognosie». 1837. 



*) Tydligen s. k. »åsgrafvar». Se D. Hummel: »Om Eullstensbildningar.» 



