8 o. GUM^LIUS, OM MELLEKSTA SVEBIGES GLACIALA BILDNINGAR. 



då de tolkas utan samband med fenomenet i sin helhet, kunna 

 gifva uppliof till fullkomligt ohållbara förklaringar. Denna var 

 teorien om det eruptiva »rullesteeusleret», som måste vara upp- 

 kommet på stället genom »Hzevninger och Gjennembrud», hv ar- 

 vid »de opkastede JNIasser» blefvo »udrörte i Yandet, som be- 

 daekkede Stedet». Eullstenssanden dereraot ansåg Forchhammer 

 hafva tillkommit genom ursköljning ur ruUsteusleret. Asarne 

 äro »Revler, der finde deres Analogi i Revleme ved den jydske 

 Kyst»; FoRCHHAiiMER beskrifver rullstenssanden i Danmark pä 

 så sätt: Den består af sand, grus och rullsten stundom med 

 stundom utan lerblandning, är ofta skiktad, mest i starkt lu- 

 tande och ofta afbrutna lag, dylika med dem, som hafvet af- 

 sätter i sina »havstokke». Ytan är alltid kuperad, bildar än full- 

 komliga åsar, lika med de svenska, än aliånga ofta afbrutna 

 »Bakkeströg» i mycket olika riktningar, än åter ser den ut, som 

 om den bestode af en mängd vid hvarandra platserade kulseg- 

 menter. Ibland förekommer också denna bildning såsom en till 

 tre fot mägtiga hedar. Större rullsten förekommer icke. Mate- 

 rialet är detsamma, som i underliggande rullstensleret såväl till 

 beskaffenhet som procenthalt, och visar sålunda att det »ikke 

 eller ikkun med sjeldne Undtagelser er tilfört fra laengere bort 

 liggende Steder, men udskylt af dess Underlag». 



Ännu en annan teori framstäldes år 1847 af Frapolli, som 

 uppgifver att till hans äsigt slutit sig A. Erdmann och von 

 Waltershausen, nämligen att den verksamma kraften varit hafs- 

 vågorna, och att medlet varit strandisen och de i denna inne- 

 slutna stenar och block. 



Ehuru åtskilliga glacialister såsom Martins ') sökte afskilja 

 åsfenomenet såsom en särskild vida yngre bildning än moränerna, 

 och han derom förklarar: »ils sont une des nombreuses preuves 

 de Timmersion et de Temersion de la cöte scandinave», dervid 

 stödjande sig på de af Al. Brongniart, Hisinger och Ltell 

 gjorda fynd af Ostersjösnäckor, som så ofta förekomma i åsarnes 

 yttre del, och hvilka, enligt ^Martins, visa, att äsarne äro »ouvrage 

 de la mer», »veritables dunes», »Revler», stundom liggande på 

 torf, medgifva de dock, att dylika bildningar förekomma i 

 Schweitz, der »le débåcle aqueuse, resultat de la fonte des gla- 

 ciers a produit des effets analogues». Men i Sverige äro åsarna 

 strandvallar ( ! ) 



>) Bull. de la Soc. Géol. de France. Ser. 2. T. IV. 1846. 



