10 o. GUM^LIUS, OM 51ELLEKSTA SVEEIGES GLACIALA BILDKIXGAB, 



] 



finner man t. ex. Igelstköm ^) åren 1847 och 1848 på Åland L 

 eftersöka fasta klyften för den kalksten, som der i talrika block % 

 förefinnes, men då han icke träffade sådan, komma till det re- » 

 sultat, att de måtte förskrifva sig »på något sätt» från öarne i 

 södra delen af Östersjön eller från Skåne. De skulle sålunda 

 hafva flyttats, om icke tvärtemot den då antagna rörelseriktnin- 

 gen, åtminstone snedt emot den. Bland öfriga glaciala bildnin- 

 gar var det egentligen åsarne, som tillvunnit sig en särdeles 

 uppmärksamhet. ]\lan hade om dem iakttagit, att de hade en 

 allmän riktning i norr och söder (Syedenboeg m. fl.), att deras 

 innehåll bestod af rullade och rundnötta stenar, att deras rikt- 

 ning öfverensstärade med reTflornas (Al. Bkongniart, Hitchcock 

 (Amerika), Boektlingk (Finland), Dukochee -) m. fl.). Lyell 

 påstod deremot, att de voro parallela med den gamla hafskusten. 

 Man hade följt och beskrifvit flere af de största och längsta 

 (W. Hisingek), påpekat deras krökningar och utgreningar, samt 

 att dessa sistnämnda alltid tillstöta från norden, iakttagit, att de 

 inom bergiga orter följa hufvuddalarne, men också kunna gå 

 tvärt öfver mindre höjder, att de hänga tillsammans med och 

 äro samma bildningar, som rullstensfälten och moarne, att block 

 sällan finnas inuti åsarne, men ofta på ytan. Angående deras 

 inre bvgnad far man se olika uppgifter: att den är oordentlig 

 utan spår till lager eller hvarf (Hisinger), att de framte en viss 

 skiktninij efter materialets groflek eller äro oordnadt sammanho- 

 pade (Boehtlingk), att de ofta äro skiktade med lutande och af- 

 brutna lag (ForchhjUimer), att materialet är ordnadt efter stor- 

 lek och skiktningen oregelbunden och afbruten (Désor). An- 

 gående matAialets ursprung, säger Hisinger, att det till en del är 

 ganska långväga ifrån kommet. Deremot synes FoRcnHAMMER 

 hufvudsakligen vilja söka rullstenens ursprung på platsen. 



En del af åsarnes och rullstensgrusets mest karakteri- 

 stiska egenskaper voro sålunda redan kända, isynnerhet och 

 bäst genom HisiNGERS omfattande iakttagelser. Han hade 

 äfven bemärkt, att sandåsarne ofta i sin undre del bestå af 

 sand, samt att de stundom på sidorna åtföljas af vatten eller 

 dyfylda sänken. 



Efter några års mellantid, under hvilka föga nytt till- 

 kom, som kunde bidraga till förklaringen af dessa ännu helt 



') Ö. af v. A. H. Sthm. 1849. 



-) Han säger: )iqu'il y a un rapport intime entré des causes, qui ont tracé les 

 érosions ä la surface dés rochers et celles qui ont deposé les åsars». 



